SBÍRKA ZÁKONŮ
ČESKÉ REPUBLIKY

Profil aktualizovaného znění:

Titul původního předpisu:

Zákon o silniční dopravě

Citace pův. předpisu: 111/1994 Sb.

Částka: 37/1994 Sb.

Datum přijetí: 26. dubna 1994

Rozeslána dne: 8. června 1994

Datum účinnosti: 1. srpna 1994

Změny a
doplňky předpisu:

provedené

číslo

s účinností dnem

Úplne znění

zákonem

38/1995 Sb.

1. července 1995

zákonem

304/1997 Sb.

1. dubna
19981)

zákonem

150/2000 Sb.

1. července
2000

zákonem

132/2000 Sb.

1. ledna 2001

1/2001 Sb.

zákonem

361/2000 Sb.

1. ledna 2001

zákonem

175/2002 Sb.

vyhlášení
(9.5.2002)

zákonem

320/2002 Sb.

1. ledna
2003*)

zákonem

577/2002 Sb.

vyhlášení
(30.12.2002)

zákonem

103/2004 Sb.

1. května 2004

zákonem

186/2004 Sb.

1. května 2004

zákonem

1/2005 Sb.

vyhlášení
(3.1.2005)

zákonem

229/2005 Sb.

1. července
2005

zákonem

253/2005 Sb.

1. července
2005

zákonem

411/2005 Sb.

1. července
2006

zákonem

226/2006 Sb.

1. července
2006

zákonem

229/2005 Sb.

16. prosince 2006

1)

s výjimkou ustanovení § 4a, které nabývá účinnosti dnem 1. ledna 2000.

*)

Články CXVII (Společná ustanovení), body 3, 4, 5, 9, 10 a 15 a CXVIII
(Přechodná ustanovení), body 4, 6, 7, 8 a 9 zákona 320/2002 Sb. nabývají
účinnosti 1.8.2002

Text aktualizovaného znění předpisu:
(Poslední změny vyznačeny
podtržením)

ZÁKON

o silniční dopravě

Parlament se usnesl na tomto zákoně
České republiky:

ČÁST I

ÚVODNÍ USTANOVENÍ

§ 1

Předmět úpravy
(1) Zákon upravuje podmínky
provozování silniční dopravy silničními motorovými vozidly (dále jen "vozidlo")
prováděné pro vlastní a cizí potřeby za účelem podnikání, jakož i práva a
povinnosti právnických a fyzických osob s tím spojené a pravomoc a působnost
orgánů státní správy na tomto úseku.

(2) Ustanovení § 22 a 23 včetně
souvisejících ustanovení o státním odborném dozoru a o pokutách se vztahují na
veškerou silniční dopravu nebezpečných věcí (za účelem podnikání i za jiným
účelem) po dálnicích, silnicích, místních komunikacích a veřejně přístupných
účelových komunikacích a volném terénu s výjimkou dopravy těchto věcí prováděné
ozbrojenými silami při plnění vlastních úkolů.

(3) Ustanovení § 26 až 33 včetně
souvisejících ustanovení o státním odborném dozoru a o pokutách se vztahují na
veškeré provozování mezinárodní silniční dopravy (za účelem podnikání i za jiným
účelem) s výjimkou dopravy prováděné ozbrojenými silami při plnění vlastních
úkolů nebo dopravy prováděné podle odstavce 4.

(4) Zákon se nevztahuje na
provozování silniční dopravy pro soukromé potřeby fyzické osoby - provozovatele
vozidla, členů jeho domácnosti a jiných osob, pokud není prováděna za
úplatu.

§ 2

Základní pojmy
(1) Silniční doprava je souhrn
činností, jimiž se zajišťuje přeprava osob (linková osobní doprava, kyvadlová
doprava, příležitostná osobní doprava, taxislužba), zvířat a věcí (nákladní
doprava) vozidly, jakož i přemísťování vozidel samých po dálnicích, silnicích,
místních komunikacích a veřejně přístupných účelových komunikacích a volném
terénu.

(2) Silniční
doprava pro vlastní potřeby je doprava, kterou se zajišťuje podnikatelská
činnost, k níž je osoba provozující silniční dopravu oprávněna podle zvláštních
právních předpisů1) a při níž nedochází ke vzniku závazkového vztahu,
jehož předmětem je přeprava osob, zvířat nebo věcí.

(3) Silniční doprava pro cizí
potřeby je doprava, při níž vzniká mezi provozovatelem silniční dopravy a
osobou, jejíž přepravní potřeba se uspokojuje, závazkový vztah, jehož předmětem
je přeprava osob, zvířat nebo věcí.

(4) Vnitrostátní silniční doprava je
doprava, kdy výchozí místo, cílové místo a celá dopravní cesta leží na území
jednoho státu.

(5)
Mezinárodní silniční doprava je doprava, při níž místo výchozí a místo cílové
leží na území dvou různých států, nebo doprava, při níž místo výchozí a cílové
sice leží na území téhož státu, ale část jízdy se uskuteční na území jiného
státu.

(6) Linková
osobní doprava je pravidelné poskytování přepravních služeb na určené trase
dopravní cesty, při kterém cestující vystupují a nastupují na předem určených
zastávkách. Linkovou osobní dopravu lze provozovat formou veřejné linkové
dopravy nebo formou zvláštní linkové dopravy, a to jako vnitrostátní nebo
mezinárodní. Přitom se rozumí

a)

veřejnou linkovou dopravou doprava, při které jsou přepravní služby
nabízeny podle předem vyhlášených podmínek a jsou poskytovány k uspokojování
přepravních potřeb; pokud je doprava uskutečňována pro potřeby města a jeho
příměstských oblastí, jedná se o městskou autobusovou dopravu,

b)

zvláštní linkovou dopravou doprava určených vybraných skupin cestujících s
vyloučením ostatních osob.

(7) Mezinárodní kyvadlová doprava je
osobní doprava, kterou jsou předem vytvořené skupiny cestujících přepravovány
více jízdami tam a zpět ze stejné výchozí oblasti do stejné cílové oblasti. Tyto
skupiny cestujících, které byly přepraveny do cílové oblasti, budou při pozdější
jízdě přepraveny zpět do výchozí oblasti. První jízda zpět a poslední jízda tam
v řadě kyvadlových jízd musí být uskutečněna bez cestujících, zavazadel nebo
věcí.

(8) Taxislužba je
veřejná silniční doprava, kterou se zajišťuje přeprava osob a jejich zavazadel
osobními vozidly s obsaditelností nejvýše devíti osob včetně řidiče; přepravní
služby taxislužbou se nabízejí a objednávky k přepravě se přijímají
prostřednictvím řidiče na stanovištích taxislužby, na veřejně přístupných
pozemních komunikacích a jiných veřejných prostranstvích nebo prostřednictvím
dispečinku taxislužby.

(9) Radiodispečink taxislužby
operativně zprostředkovává bezprostřední a pohotovou přepravu osob a jejich
zavazadel pouze motorovými osobními vozidly taxislužby na základě telefonických
objednávek.

(10)
Příležitostná osobní silniční doprava je neveřejná osobní doprava, která není
linkovou osobní dopravou podle odstavce 6, mezinárodní kyvadlovou dopravou podle
odstavce 7 a ani taxislužbou podle odstavce 8. Přijímání zakázek u tohoto druhu
dopravy je možné výhradně cestou objednávky přepravní služby předem (písemně,
telefonicky, faxem, elektronicky) v sídle nebo provozovně právnické osoby, v
místě trvalého pobytu provozovatele nebo v místě podnikání u fyzické
osoby.

(11) Linkou je
souhrn dopravních spojení na trase dopravní cesty určené výchozí a cílovou
zastávkou a ostatními zastávkami, na níž jsou pravidelně poskytovány přepravní
služby podle platné licence a podle schváleného jízdního řádu, a spojem je
dopravní spojení v rámci linky, které je časově a místně určené jízdním
řádem.

(12) Provozovatel
silniční dopravy (dále jen "dopravce") je právnická nebo fyzická osoba, která
provozuje silniční dopravu podle tohoto zákona. Tuzemský dopravce je fyzická
osoba s trvalým pobytem nebo právnická osoba se sídlem v České republice, která
provozuje dopravu silničními motorovými vozidly, kterým byla přidělena státní
poznávací značka Českou republikou. Zahraniční dopravce je fyzická osoba s
trvalým pobytem nebo právnická osoba se sídlem mimo území České republiky, která
provozuje dopravu silničními motorovými vozidly, kterým byla přidělena státní
poznávací značka cizím státem.

(13) Náhradní autobusová doprava je
veřejná linková doprava provozovaná namísto dočasně přerušené drážní dopravy na
dráze celostátní, regionální, tramvajové, trolejbusové nebo na dráze
speciální.1a)

(14) Integrovanou dopravou se rozumí
zajišťování dopravní obslužnosti území veřejnou osobní dopravou jednotlivými
dopravci v silniční dopravě společně nebo dopravci v silniční dopravě společně s
dopravci v jiném druhu dopravy nebo jedním dopravcem provozujícím více druhů
dopravy, pokud se dopravci podílejí na plnění přepravní smlouvy podle smluvních
přepravních a tarifních podmínek.

(15) Kombinovaná doprava je systém
přepravy zboží v jedné a téže přepravní jednotce (ve velkém kontejneru, výměnné
nástavbě, odvalovacím kontejneru) nebo silničním vozidle, které při jedné jízdě
využije též železniční nebo vodní dopravu. Svoz a rozvoz v rámci kombinované
dopravy je silniční doprava přepravních jednotek kombinované dopravy a
silničních vozidel, pokud využijí též železniční nebo vodní dopravu, z místa
jejich nakládky, případně vykládky do překladiště kombinované dopravy nebo z
překladiště kombinované dopravy do místa jejich vykládky, případně
nakládky.

(16) Veřejným
zájmem v oblasti kombinované dopravy se rozumí zájem na podpoře ekologicky
šetrnějšího druhu dopravy. Podporou kombinované dopravy ve veřejném zájmu se
rozumí sleva na dani podle zvláštního právního předpisu a další podpory
poskytované v souladu s právem ES a s postupy v něm stanovenými.

(17) Okružní jízda je mezinárodní
příležitostná přeprava osob na objednávku po předem vyhrazené okružní trase, na
níž je stejným silničním vozidlem přepravována stejná skupina
cestujících.

(18)
Celostátní informační systém o jízdních řádech je informační systém obsahující
informace o přepravním spojení, který vede pro potřeby veřejnosti Ministerstvo
dopravy nebo jím pověřená právnická osoba.

(19) Veřejným zájmem v oblasti
veřejné osobní dopravy se rozumí zájem státu na zajištění základních přepravních
potřeb obyvatel. O uplatnění veřejného zájmu při zabezpečování dopravní
obslužnosti rozhoduje příslušný orgán státní správy nebo samosprávy.

(20) Dopravní obslužností se rozumí
zajištění dopravních potřeb občanů na území kraje nebo státu ve veřejném
zájmu.

(21) Tarif v
silniční dopravě je sazebník cen za jednotlivé přepravní výkony při poskytování
přepravních služeb a podmínky jejich použití.

(22) Dopravními úřady podle tohoto
zákona jsou krajské úřady. Pro městskou autobusovou dopravu je dopravním úřadem
Magistrát hlavního města Prahy, magistráty statutárních měst a obecní úřady obcí
s rozšířenou působností. Pro taxislužbu je dopravním úřadem v hlavním městě
Praze Magistrát hlavního města Prahy, ve statutárních městech magistráty těchto
měst a obecní úřady obcí s rozšířenou působností.

§ 3

Povinnosti tuzemského dopravce
(1) Tuzemský dopravce je
povinen

a)

používat v silniční dopravě vozidlo, evidované v České republice se státní
poznávací značkou České republiky, od jehož technické prohlídky a měření emisí
neuplynula doba delší, než stanoví zvláštní právní
předpis,3a)

b)

v souladu s přímo použitelným předpisem Evropských
společenství4d) zajistit, aby řidiči dodržovali ustanovení týkající
se doby řízení, doby bezpečnostních přestávek a doby odpočinku, pokud pro
určité kategorie vozidel prováděcí právní předpis anebo mezinárodní smlouva,
která je součástí právního řádu, nestanoví v souladu s přímo použitelným
předpisem Evropských společenství4d) doby řízení, doby
bezpečnostních přestávek a doby odpočinku jinak,

c)

zajistit, aby práce řidiče z povolání vykonávala osoba, která se
zúčastnila školení řidičů z povolání a úspěšně absolvovala přezkoušení z
pravidel silničního provozu,4b)

d)

zajistit, aby práce řidiče z povolání vykonávala osoba, která se podrobila
pravidelné lékařské prohlídce a je podle této prohlídky k řízení motorových
vozidel zdravotně způsobilá4c),

e)

v mezinárodní dopravě zajistit, aby najaté vozidlo bylo používáno pouze za
předpokladu, že je najato bez řidiče, vozidlo řídí dopravce sám nebo jeho
zaměstnanec, a aby ve vozidle byla při jeho provozu smlouva o nájmu s uvedením
registrační značky najatého vozidla a pracovní smlouva řidiče, pokud není
řidič zároveň dopravcem.

(2) Tuzemský dopravce provozující
silniční dopravu vozidly určenými k přepravě osob je povinen vést záznam o
provozu vozidla. Tento záznam je povinen uchovávat po dobu pěti let od ukončení
přepravy. Toto ustanovení se nevztahuje na osobní vozidla používaná dopravcem k
silniční dopravě pro vlastní potřebu. Způsob vedení záznamu o provozu vozidla
stanoví prováděcí předpis.

(3) Tuzemský dopravce provozující
silniční dopravu vozidly určenými k přepravě osob, s výjimkou osobních vozidel
používaných pro vlastní potřebu, a dopravce provozující silniční dopravu vozidly
určenými k přepravě zvířat a věcí, jejichž celková hmotnost včetně přívěsu nebo
návěsu přesahuje 3,5 tuny, je povinen zajistit, aby řidič vedl záznam o době
řízení vozidla, bezpečnostních přestávkách a době odpočinku, a tento záznam je
povinen uchovávat po dobu 1 roku od ukončení přepravy, nejde-li o osobní vozidla
používaná tuzemským dopravcem k silniční dopravě pro vlastní
potřebu.

(4) Tuzemský
dopravce je povinen zajistit, aby v každém vozidle byly při provozu tyto
doklady:

a)

záznam o provozu vozidla, pokud je povinen jej vést podle odstavce
2,

b)

záznam o době řízení vozidla a bezpečnostních přestávkách, pokud je
povinen jej vést podle odstavce 3,

c)

doklad o nákladu a vztahu dopravce k němu.

ČÁST II

PROVOZOVÁNÍ SILNIČNÍ DOPRAVY PRO CIZÍ POTŘEBY

HLAVA PRVNÍ

ZÁKLADNÍ PODMÍNKY

§ 4
(1) Kdo
hodlá provozovat silniční dopravu pro cizí potřeby, musí mít dobrou pověst, být
odborně způsobilý a musí mít

a)

koncesi, pokud je provozování silniční dopravy pro cizí potřeby
živností,5) nebo

b)

povolení od dopravního úřadu v ostatních případech.

(2) Pro vymezení odpovědného
zástupce dopravce v případech podle § 4 odst. 1 písm. b) platí § 11
živnostenského zákona obdobně.

§ 4a

Finanční způsobilost
(1) Kdo hodlá na základě koncese
provozovat vnitrostátní nebo mezinárodní silniční dopravu autobusy a tahači nebo
nákladními vozidly o celkové hmotnosti vyšší než 3,5 tuny s výjimkou speciálních
vozidel, musí prokázat finanční způsobilost. Prokazování finanční způsobilosti
se nevztahuje na veřejnou linkovou dopravu, kterou se zajišťuje základní
dopravní obslužnost.

(2)
Finanční způsobilostí se rozumí schopnost dopravce finančně zajistit zahájení a
řádné provozování silniční dopravy.

(3) Finanční způsobilost se
prokazuje obchodním majetkem, objemem dostupných finančních prostředků a
provozním kapitálem a rezervami na 12 měsíců provozu, a to ve výši 330 000 Kč
pro jedno vozidlo a 180 000 Kč pro každé další vozidlo. Vychází se z evidence
nahlášených vozidel u dopravního úřadu.

(4) Finanční způsobilost se
prokazuje dopravnímu úřadu v místě sídla nebo trvalého pobytu žadatele. O
splnění finanční způsobilosti vydá příslušný dopravní úřad žadateli písemné
potvrzení. Potvrzení finanční způsobilosti je podmínkou vydání
koncese5) k provozování dopravy.

(5) Finanční způsobilost musí trvat
po celou dobu provozování silniční dopravy. Trvání finanční způsobilosti
prokazuje dopravce příslušnému dopravnímu úřadu za každý kalendářní rok
nejpozději do 31. července roku následujícího.

(6) Podrobnosti o způsobu prokázání
finanční způsobilosti, postup při vydávání písemného potvrzení finanční
způsobilosti a náležitosti potvrzení finanční způsobilosti stanoví prováděcí
předpis.

§ 5

Dobrá pověst
(1) Dobrou pověst pro účely tohoto
zákona má osoba,

a)

která je bezúhonná podle živnostenského zákona,5)

b)

které živnostenský úřad nezrušil v průběhu posledních pěti let na návrh
dopravního úřadu nebo Ministerstva dopravy živnostenské oprávnění,

c)

která neprovozovala silniční dopravu pro cizí potřeby v průběhu posledních
pěti let před podáním žádosti neoprávněně, a

d)

které nebyla v průběhu posledních pěti let před podáním žádosti zrušena
koncese

1.

z důvodů porušování povinností uložených právními předpisy, které s
provozováním silniční dopravy souvisejí, nebo

2.

proto, že neplnila podmínky stanovené v
koncesi.

(2) U právnické osoby musí podmínku
dobré pověsti splňovat statutární orgán nebo jeho člen, popřípadě odpovědný
zástupce,5) pokud je ustanoven.

(3) U fyzické osoby musí podmínku
dobré pověsti splňovat fyzická osoba sama a též odpovědný zástupce,5)
je-li ustanoven.

(4)
Dobrá pověst se zkoumá pět let zpět od podání žádosti a musí trvat po celou dobu
provozování dopravy.

(5)
Dopravní úřad provádí prověrku dobré pověsti dopravce nejméně jednou za pět
let.

§ 6

Odborná způsobilost
(1) Odbornou způsobilost k
provozování silniční dopravy pro cizí potřeby (dále jen "odborná způsobilost")
prokazuje žadatel osvědčením o odborné způsobilosti pro provozování dopravy,
které vydá příslušný dopravní úřad na základě úspěšně složené zkoušky z předmětů
stanovených prováděcím předpisem. Odborná způsobilost musí trvat po celou dobu
provozování dopravy.

(2)
U nákladní dopravy se prokazování odborné způsobilosti podle odstavce 1 vztahuje
na dopravu provozovanou vozidly, jejichž celková hmotnost přesahuje 3,5
tuny.

(3) Odborná
způsobilost se prokazuje zvlášť pro každý druh dopravy.

(4) U právnické osoby musí podmínku
odborné způsobilosti splňovat statutární orgán nebo jeho člen nebo odpovědný
zástupce,5) pokud je ustanoven.

(5) U fyzické osoby musí podmínku
odborné způsobilosti splňovat fyzická osoba sama nebo odpovědný
zástupce,5) je-li ustanoven.

(6) Zkoušky uvedené v odstavci 1
skládá žadatel před příslušným dopravním úřadem v místě trvalého pobytu
žadatele. Na zkoušky odborné způsobilosti se nevztahují předpisy o správním
řízení.

(7) Odbornou
způsobilost z předmětů stanovených prováděcím předpisem nahrazuje vysvědčení o
státní nebo maturitní zkoušce z daného oboru, pokud výuka zajišťuje znalosti
požadované z hlediska odborné způsobilosti.

(8) Odbornou způsobilost, obsah a
rozsah zkoušek a podrobnosti o skládání zkoušek odborné způsobilosti stanoví
prováděcí předpis.

(9)
Odborně způsobilou k provozování mezinárodní silniční dopravy je osoba, která má
kromě odborné způsobilosti prokázané podle odstavce 1 i tři roky praxe v
provozování vnitrostátní silniční dopravy.

(10) Podmínku praxe v provozování
silniční dopravy prokazuje žadatel předložením koncesní listiny, která byla
vydána před třemi lety od podání žádosti k provozování tohoto druhu
dopravy.

§ 7

Povolovací řízení
(1) O povolení k provozování
silniční dopravy pro cizí potřeby, která není živností podle živnostenského
zákona, rozhoduje dopravní úřad podle místa sídla nebo trvalého pobytu
žadatele.

(2) Povolení
se uděluje na základě žádosti osoby, která hodlá provozovat silniční dopravu pro
cizí potřeby.

(3)
Podrobnější podmínky pro vydávání povolení k provozování silniční dopravy pro
cizí potřeby stanoví prováděcí předpis.

§ 8

Stanovisko k rozhodování o koncesi
(1) Ve stanovisku potřebném pro
vydání nebo změnu koncese5) dopravní úřad uvede

a)

zda žadatel o koncesi splňuje podmínku dobré pověsti,

b)

zda žadatel o koncesi splňuje podmínku finanční způsobilosti, jedná-li se
o druh dopravy, u které se splnění této podmínky vyžaduje,

c)

druh dopravy, pro kterou se stanovisko uděluje,

d)

u nákladní dopravy údaj o tom, zda doprava bude provozována vozidly,
jejichž celková hmotnost přesahuje 3,5 tuny, a dále údaj o celkovém počtu
vozidel, se kterými bude nákladní doprava provozována,

e)

dobu, na kterou se stanovisko vydává,

f)

zda je pro daný druh dopravy potřebná odborná způsobilost,

g)

zda je pro druh mezinárodní silniční dopravy dána potřebná doba
praxe.

(2)
Příslušným pro vydání stanoviska podle odstavce 1 je

a)

dopravní úřad v místě sídla u právnické osoby nebo trvalého pobytu u
fyzické osoby,

b)

dopravní úřad určený podle kritérií stanovených ve zvláštním právním
předpisu5b), jde-li o zahraniční osobu.

(3) Dopravní úřad vydává stanovisko
podle odstavce 1 nejméně na dobu pěti let, nejvýše však na dobu deseti
let.

(4) Bylo-li
stanovisko podle odstavce 1 vydáno na dobu určitou, zašle příslušný dopravní
úřad živnostenskému úřadu, který vydal koncesi, 30 dní před koncem doby
stanovené ve stanovisku stanovisko nové.

§ 9

Povinnosti podnikatele v silniční dopravě
(1) Podnikatel v silniční dopravě je
povinen označit vozidla taxislužby, autobusy, tahače a nákladní vozidla o
celkové hmotnosti vyšší než 3,5 tuny, které používá k podnikání, svým obchodním
jménem. Způsob označení stanoví prováděcí předpis.

(2) Podnikatel je dále povinen
zajistit, aby

a)

stav technické základny pro silniční dopravu odpovídal vybaveností a
rozsahem jím provozované silniční dopravě,

b)

v každém vozidle používaném k podnikání byl při jeho provozu doklad o
oprávnění k podnikání (koncesní listina, licence) nebo osvědčení o oprávnění k
podnikání v městské autobusové dopravě,

c)

práce řidiče v silniční dopravě osob, pokud se provozuje autobusem,
vykonávala pouze osoba bezúhonná,5)

d)

práce řidiče v mezinárodní nákladní dopravě, pokud se provozuje nákladním
vozidlem o celkové hmotnosti vyšší než 7,5 tuny, vykonávala pouze osoba starší
21 let, bezúhonná,5) která před prvním nastoupením výkonu činnosti
řidiče pracovala nejméně dva roky jako řidič nákladního vozidla o celkové
hmotnosti vyšší než 3,5 tuny nebo jako řidič autobusu,

e)

práce řidiče taxislužby vykonávala pouze osoba

1.

starší 21 let,

2.

bezúhonná5),

3.

spolehlivá,

4.

která má průkaz o způsobilosti řidiče vykonávat
taxislužbu.

(3) Za spolehlivou se nepovažuje
osoba,

a)

která má v evidenční kartě řidiče záznam o tom, že jí byl soudem za
spáchání trestného činu uložen trest zákazu činnosti spočívající v zákazu
řízení motorových vozidel, jehož výkon skončil v posledních třech letech nebo
od jehož výkonu bylo v posledních třech letech podmíněně upuštěno,
nebo

b)

která má v evidenční kartě řidiče záznam o uložení sankce za přestupek
spáchaný v posledních třech letech spočívající v požití alkoholického nápoje
nebo jiné návykové látky před řízením motorového vozidla nebo v jeho průběhu
nebo v odmítnutí podrobit se na výzvu policisty dechové zkoušce nebo
lékařskému vyšetření ke zjištění, zda není ovlivněn alkoholem v případě, že
dechová zkouška byla pozitivní, nebo v odmítnutí podrobit se na výzvu
policisty lékařskému vyšetření ke zjištění, zda není ovlivněn jinou návykovou
látkou, nebo

c)

která v posledních třech letech provozovala silniční dopravu pro cizí
potřeby neoprávněně, nebo

d)

která se v posledních třech letech opakovaně dopustila jednání, za které
jí byla pravomocně uložena sankce za porušení právních předpisů souvisejících
s provozováním silniční dopravy s výjimkou sankce za spáchání přestupku proti
bezpečnosti a plynulosti silničního provozu podle zvláštního
zákona5a), nebo

e)

která se jako řidič vozidla taxislužby v průběhu posledních tří let
dopustila jednání, za nějž byla provozovateli taxislužby pravomocně uložena
sankce za porušení právních předpisů souvisejících s provozováním silniční
dopravy, nebo

f)

které byla v posledních třech letech odejmuta koncese nebo povolení k
provozování silniční dopravy pro cizí potřeby z důvodů porušování povinností
uložených právními předpisy souvisejícími s provozováním silniční
dopravy,

g)

které byl odebrán průkaz o způsobilosti řidiče taxislužby podle § 21 odst.
9 věty druhé, a to do doby, než jí je průkaz navrácen.

(4) Podnikatel je povinen dodržovat
následující podmínky:

a)

doprava nesmí být provozována po uplynutí doby uvedené ve stanovisku
dopravního úřadu,

b)

opravy vozidel (s výjimkou drobných oprav) musí být prováděny na plochách
k tomu určených; doklad o provádění údržby mimo vlastní prostory musí být
archivován po dobu 2 let,

c)

odstavení a dlouhodobé stání vozidel, jejichž celková hmotnost přesahuje
3,5 tuny, musí být zajištěno mimo veřejně přístupné pozemní komunikace, v
prostorách k tomu určených,

d)

před zahájením provozování dopravy sdělit dopravnímu úřadu, který vydal
stanovisko ke koncesi, počet vozidel, se kterými bude provozovat dopravu,
jejich státní poznávací značku, typ a užitnou hmotnost a nahlásit do třiceti
dnů každou změnu v těchto údajích.

§ 9a

Osvědčení o oprávnění k podnikání v městské autobusové
dopravě
(1)
Osvědčení vydává příslušný dopravní úřad na základě žádosti dopravce. Dopravce
musí mít ke dni zahájení provozu městské autobusové dopravy platné osvědčení o
oprávnění k podnikání v městské autobusové dopravě.

(2) Osvědčením o oprávnění k
podnikání v městské autobusové dopravě se osvědčuje, že dopravce splňuje
podmínky stanovené tímto zákonem pro provozování městské autobusové
dopravy,

a)

je držitelem platné koncesní listiny s udáním její doby platnosti,

b)

je držitelem platných licencí na provozování linek městské autobusové
dopravy.

(3)
Toto osvědčení musí být umístěno viditelně v prostoru řidiče ve všech vozidlech,
která uvedený dopravce používá k provozu na linkách městské autobusové dopravy,
pro které má udělenou platnou licenci.

(4) V osvědčení o oprávnění k
podnikání v městské autobusové dopravě musí být uvedeno obchodní jméno, sídlo
nebo místo podnikání, číslo telefonu, případně faxu dopravce, který je držitelem
originálu výše uvedených dokladů, a údaj o době platnosti příslušné koncesní
listiny.

HLAVA DRUHÁ

ZVLÁŠTNÍ PODMÍNKY PRO OSOBNÍ
DOPRAVU

Linková osobní doprava

§ 10
(1)
Dopravce, který má koncesi nebo povolení k provozování silniční dopravy pro cizí
potřeby a hodlá provozovat linkovou osobní dopravu, může zahájit její provoz
pouze na základě licence k provozování linkové osobní dopravy (dále jen
"licence") udělené dopravním úřadem nebo Ministerstvem dopravy, jedná-li se o
mezinárodní linkovou dopravu.

(2) Dopravní úřad nebo Ministerstvo
dopravy rozhodují o licenci na základě žádosti dopravce. Žádost o udělení
licence musí obsahovat:

a)

doklad o vydání koncese nebo povolení,

b)

formu linkové osobní dopravy, včetně určení, zda jde o městskou,
vnitrostátní nebo mezinárodní dopravu,

c)

u zvláštní formy linkové dopravy kategorie cestujících a údaje o právnické
nebo fyzické osobě, pro kterou se má tato doprava provozovat,

d)

návrh jízdního řádu, jedná-li se o mezinárodní linkovou dopravu,

e)

trasu linky, včetně zastávek pro nástup a výstup, jejich úplné názvy a
určení výchozí a cílové zastávky (dále jen "vedení linky") a informaci o
časovém rozložení spojů linky,

f)

návrh tarifu, jedná-li se o mezinárodní linkovou dopravu,

g)

návrh smluvních přepravních podmínek, jedná-li se o mezinárodní linkovou
dopravu,

h)

denní dobu řízení, nepřetržitou dobu řízení, dobu odpočinku každého z
řidičů, bezpečnostní přestávky; toto ustanovení se nevztahuje na městskou
autobusovou dopravu,

(3) K rozhodování o udělení licence
je příslušný dopravní úřad, v jehož územním obvodu se bude nacházet výchozí
zastávka, s výjimkou mezinárodní linkové osobní dopravy, kde je k rozhodování
příslušné Ministerstvo dopravy.

§ 11
(1)
Dopravní úřad, nebo jedná-li se o mezinárodní linkovou osobní dopravu,
Ministerstvo dopravy předloží žádost o udělení licence ke stanovisku dopravním
úřadům, v jejichž územním obvodu budou umístěny zastávky (dále jen "dotčený
úřad").

(2) Dotčené
úřady jsou povinny vydat stanovisko ve lhůtě 30 dnů od doručení žádosti o
udělení licence. Stanovisko musí obsahovat věcná zdůvodnění vyplývající z
vyjádření obdržených při projednání žádosti dopravce. Příslušný dopravní úřad je
vázán stanoviskem dotčeného úřadu o zajištění přepravní potřeby ve vnitrostátní
linkové dopravě podle § 12 odst. 3 písm. a).

(3) Před vydáním stanoviska dotčený
úřad předloží žádost o udělení licence k vyjádření

a)

obci, v jejímž územním obvodu budou umístěny zastávky,

b)

příslušnému orgánu Policie České republiky z hlediska bezpečnosti
silničního provozu,

c)

správci pozemní komunikace,6)

d)

majiteli označníku zastávky uvedené v žádosti o udělení
licence.

Vyjádření musí být provedeno ve lhůtě 15 dnů od
doručení žádosti písemnou formou a musí obsahovat věcná zdůvodnění uvedených
závěrů.

(4) Na vydání
stanoviska se nevztahují obecné předpisy o správním řízení.

§ 12
(1)
Dopravní úřad rozhodne o žádosti o udělení licence pro vnitrostátní linkovou
osobní dopravu nebo městskou autobusovou dopravu ve lhůtě 45 dnů od jejího
podání. Jedná-li se o mezinárodní linkovou osobní dopravu, rozhodne Ministerstvo
dopravy o žádosti o udělení licence ve lhůtě 30 dnů od doručení povolení od
příslušného úřadu cizího státu pro vedení linky na území tohoto státu. Pro
projednání žádosti o udělení licence platí pro příslušný dopravní úřad
ustanovení § 11 odst. 3 obdobně.

(2) Ve veřejném zájmu na
uspokojování přepravních potřeb může dopravní úřad nebo Ministerstvo dopravy
vázat udělení licence na souhlas dopravce s provozováním jiné linky nebo vedením
linky odlišné od žádosti dopravce nebo na uzavření smlouvy o závazku veřejné
služby (§ 19). V tomto případě dopravní úřad nebo Ministerstvo dopravy uděluje
licenci ve veřejném zájmu na dobu jednoho roku podle vyhlášené platnosti
jízdního řádu.

(3)
Dopravní úřad, nebo jedná-li se o mezinárodní linkovou osobní dopravu,
Ministerstvo dopravy licenci neudělí, jestliže:

a)

přepravní potřeby v přepravním spojení, kde bude linka vedena, jsou
zajištěny provozem jiné veřejné osobní dopravy, která je finančně porována
krajem nebo v případě městské autobusové dopravy obcemi,

b)

nesouhlasil-li dopravce s vázáním udělení licence podle odstavce
2,

c)

nebylo pro mezinárodní silniční dopravu uděleno zahraniční povolení úřadem
cizího státu,

d)

se v průběhu posledních 3 let dopustil dopravce jednání uvedeného v § 15
písm. a) až c),

e)

v případě mezinárodní linkové dopravy též tehdy, jsou-li v přepravním
spojení, kde má být linka vedena, přepravní potřeby uspokojivě zajištěny
nejméně dvěma mezinárodními linkami provozovanými nejméně čtyřmi různými
dopravci.

(4)
Dopravní úřad a Ministerstvo dopravy mohou v rozhodnutí o udělení licence
stanovit podmínky provozování linkové osobní dopravy.

(5) Ve veřejném zájmu na
nepřerušeném uspokojování přepravních potřeb může rozhodnout Ministerstvo
dopravy o prodloužení platnosti udělené licence pro mezinárodní linkovou dopravu
na dobu nejvýše 90 dnů od podání žádosti, aniž by dodrželo postup uvedený v § 11
a lhůtu uvedenou v odstavci 1.

§ 13
V
rozhodnutí o licenci dopravní úřad, nebo jedná-li se mezinárodní linkovou osobní
dopravu, Ministerstvo dopravy uvede:

a)

formu linkové osobní dopravy, včetně údaje, zda jde o městskou,
vnitrostátní nebo mezinárodní dopravu; u zvláštní linkové dopravy kategorie
cestujících,

b)

označení a vedení linky,

c)

datum zahájení provozu linkové osobní dopravy, tento termín musí být
stanoven v závislosti na dodržení lhůt schválení jízdního řádu, předání
schváleného jízdního řádu do celostátního informačního systému o jízdních
řádech a jeho uveřejnění v celostátním informačním systému o jízdních
řádech,

d)

dobu, na kterou se licence uděluje,

e)

případný rozsah bezbariérové přepravy cestujících s omezenou schopností
pohybu a orientace,

f)

další zpřesňující podmínky provozování linkové osobní dopravy, pokud o
nich rozhodne.

§ 14
(1) Ve
veřejném zájmu na uspokojování přepravních potřeb, v zájmu bezpečnosti dopravy,
na základě neplánované uzavírky nebo na základě žádosti dopravce dopravní úřad,
nebo jedná-li se o mezinárodní linkovou osobní dopravu, Ministerstvo dopravy
zahájí řízení o změně rozhodnutí o udělení licence.

(2) V rámci řízení o změně
rozhodnutí podle odstavce 1 mohou dopravní úřad a Ministerstvo dopravy uložit
dopravci rozšíření podmínek nebo jejich změnu oproti předchozímu rozhodnutí o
udělení licence.

§ 15
Dopravní úřad, nebo jedná-li se o
mezinárodní linkovou osobní dopravu, Ministerstvo dopravy licenci může odejmout,
jestliže držitel licence

a)

závažným způsobem porušuje povinnosti stanovené tímto zákonem,

b)

neplní podmínky stanovené v licenci,

c)

nezačal provozovat linkovou osobní dopravu na základě udělené
licence,

d)

o odejmutí licence požádal.

§ 16
Licence pozbývá platnosti:

a)

uplynutím doby, na kterou byla udělena,

b)

zánikem koncese nebo povolení,

c)

dnem zániku právnické osoby, která je držitelem licence,

d)

uplynutím 30 dnů od smrti fyzické osoby, která je držitelem
licence,

e)

rozhodnutím dopravního úřadu nebo rozhodnutím Ministerstva dopravy,
jedná-li se o mezinárodní linkovou osobní dopravu, o odejmutí
licence.

§ 17

Jízdní řád
(1) Dopravce ve veřejné linkové
osobní dopravě předloží jízdní řád nebo jeho změnu ke schválení dopravnímu
úřadu, nebo jedná-li se o mezinárodní linkovou osobní dopravu, Ministerstvu
dopravy. Jedná-li se o společný jízdní řád více dopravců, musí na něm být
uvedeno, které spoje každý z dopravců zabezpečuje. Dopravní úřad, nebo jedná-li
se o mezinárodní linkovou osobní dopravu, Ministerstvo dopravy jízdní řád nebo
jeho změnu schválí, splňuje-li náležitosti stanovené prováděcím předpisem.
Příslušným ke schválení jízdního řádu nebo jeho změny je dopravní úřad příslušný
k rozhodování o udělení licence.

(2) Schválený jízdní řád postoupí
dopravní úřad Ministerstvu dopravy, které vede pro potřeby veřejnosti celostátní
informační systém o jízdních řádech. Ministerstvo dopravy může vedením tohoto
systému pověřit právnickou osobu.

(3) Změny jízdních řádů veřejné
vnitrostátní linkové dopravy lze provádět pouze v termínech zveřejněných
Ministerstvem dopravy v Obchodním věstníku.

(4) Z důvodu veřejného zájmu, zásahu
vyšší moci nebo neplánované uzavírky může dopravní úřad rozhodnout o změně
jízdního řádu veřejné vnitrostátní linkové dopravy i v době jeho platnosti k
jinému termínu.

(5)
Ustanovení odstavců 2 a 3 se nevztahují na jízdní řády městské autobusové
dopravy provozované na území města.

(6) Způsob zpracování, obsah,
vyhlašování a vyvěšování jízdního řádu a jeho změn a organizaci celostátního
informačního systému o jízdních řádech stanoví prováděcí předpis.

§ 18

Povinnosti dopravce ve veřejné linkové dopravě
Dopravce ve veřejné linkové dopravě
je povinen

a)

zahájit provoz na lince ke dni, který je stanoven v licenci, a provoz
linky udržovat po dobu platnosti licence,

b)

vydat a uveřejnit schválený jízdní řád, jeho změny, smluvní přepravní
podmínky a tarif,

c)

provozovat dopravu podle schváleného jízdního řádu, smluvních přepravních
podmínek a tarifu,

d)

spojem uvedeným v jízdním řádu přepravit každého, jsou-li splněny smluvní
přepravní podmínky a tarif a nebrání-li tomu okolnosti, které dopravce nemůže
odvrátit nebo jim zabránit,

e)

označit vozidlo příslušné linky názvem výchozí a cílové zastávky spoje, u
městské autobusové dopravy pouze názvem cílové zastávky spoje; označení linky,
které je stanoveno v rozhodnutí o udělení licence, musí být čitelné i za tmy
alespoň na čele vozidla, dále zajistit označení řidiče a průvodčího obchodním
jménem dopravce nebo služebním stejnokrojem dopravce, dále označit
bezbariérové vozidlo mezinárodním symbolem přístupnosti,

f)

zřídit označník zastávky, pokud zastávka nebyla označníkem vybavena, na
všech označnících vyvěsit schválený jízdní řád a název zastávky, v městské
autobusové dopravě dále číslo linky; u zastávky městské autobusové dopravy
určené pouze pro výstup cestujících není vyvěšení jízdního řádu a čísla linky
povinné,

g)

zajistit údržbu označníku zastávky a dalšího zastávkového vybavení
(přístřešek, zařízení pro vyvěšení jízdního řádu), pokud je jeho majitelem,
nebo přispívat na jeho údržbu majiteli označníku a dalšího zastávkového
vybavení na smluvním základě,

h)

pečovat o bezpečnost přepravovaných osob a jejich zavazadel a zabezpečit
první pomoc a náhradní dopravu v případě, že se stane účastníkem dopravní
nehody nebo má technickou závadu, pro kterou nelze spoj dokončit,

i)

vytvářet podmínky pro přepravu osob s omezenou schopností pohybu a
orientace.

§ 18a

Vztahy mezi cestujícím a dopravcem
veřejné linkové dopravy
(1) Řidič a průvodčí vozidla veřejné
linkové dopravy a jiná osoba pověřená dopravcem veřejné linkové dopravy a
vybavená kontrolním odznakem nebo průkazem dopravce (dále jen "pověřená osoba")
je oprávněna dávat cestujícím pokyny a příkazy k zajištění jejich bezpečnosti,
bezpečnosti a plynulosti dopravy nebo bezpečnosti ostatních cestujících.
Pověřená osoba je oprávněna

a)

vyloučit z přepravy cestujícího, který se na výzvu pověřené osoby
neprokáže platným jízdním dokladem a nesplní povinnost zaplatit jízdné a
přirážku, vyloučit z přepravy cestujícího nebo uložit cestujícímu zaplatit
přirážku, pokud přes upozornění nedodržuje přepravní řád, pokyny a příkazy
pověřené osoby, znečišťuje vozidlo nebo pokud svým chováním ruší klidnou
přepravu cestujících nebo ostatní cestující jinak obtěžuje; vyloučením z
přepravy nesmí být ohrožena bezpečnost a zdraví cestujícího,

b)

nepřipustit k přepravě nebo vyloučit z přepravy zavazadlo cestujícího nebo
zvíře s ním přepravované, pokud jsou překážkou bezpečné a pohodlné přepravy
cestujících nebo ohrožují zdraví cestujících nebo pokud jejich přepravu
neumožňují přepravní podmínky, zejména obsaditelnost vozidla,

c)

uložit cestujícímu, který se neprokázal platným jízdním dokladem, zaplatit
přirážku nebo vyžadovat od cestujícího aby se prokázal osobními údaji podle
odstavce 3 písm. c).

(2) Pro účely podání návrhu na
zahájení řízení o zaplacení jízdného a přirážky podle zvláštního právního
předpisu10a) proti cestujícímu, který nezaplatil jízdné a přirážku,
je dopravce prostřednictvím osoby pověřené statutárním orgánem oprávněn
vyžadovat doplnění, popřípadě upřesnění zjištěných osobních údajů v rozsahu
jméno, příjmení, datum narození, adresa trvalého pobytu a u osob do 18 let
jméno, příjmení a adresa trvalého pobytu zákonného zástupce z informačního
systému evidence obyvatel vedeného podle zvláštního právního
předpisu10b).

(3) Cestující je povinen

a)

dodržovat přepravní řád, smluvní přepravní podmínky a tarif,

b)

dbát pokynů a příkazů pověřené osoby, které směřují na zajištění
bezpečnosti a plynulosti dopravy, jeho bezpečnosti nebo bezpečnosti ostatních
cestujících,

c)

na výzvu pověřené osoby se prokázat platným jízdním dokladem, neprokáže-li
se platným jízdním dokladem, zaplatit jízdné a přirážku, nebo se prokázat
osobními údaji potřebnými na vymáhání zaplacení přirážky; osobními údaji jsou
jméno, příjmení, rodné číslo nebo datum narození a adresa místa trvalého
pobytu,12) uvedené v osobním dokladu cestujícího vydaném příslušným
správním úřadem, číslo tohoto osobního dokladu, a v případě cestujícího, který
ještě nedosáhl věku 18 let, též jméno, příjmení a adresa trvalého pobytu jeho
zákonného zástupce,

d)

na výzvu pověřené osoby ji následovat na vhodné pracoviště veřejné správy
ke zjištění totožnosti, anebo na výzvu pověřené osoby setrvat na vhodném místě
do příchodu osoby oprávněné zjistit totožnost cestujícího, a to nesplní-li
povinnost uvedenou v písmenu c),

e)

na výzvu pověřené osoby zaplatit přirážku za nedodržení přepravního řádu
nebo pokynu a příkazu pověřené osoby nebo za znečištění vozidla nebo za rušení
klidné přepravy cestujících nebo jiné obtěžování
cestujících.

(4) Výši přirážky stanoví dopravce v
přepravních podmínkách. Výše přirážky nesmí přesáhnout částku 1000
Kč.

(5) Porušení
povinností cestujícího podle odstavce 3, kterým ohrozí pověřenou osobu, je
přestupkem podle zvláštního právního předpisu.11)

§ 18b

Přepravní řád
(1) Podmínky, za nichž se přepravují
osoby, jejich zavazadla a věci a zvířata s nimi přepravovaná v silniční dopravě
a integrované dopravě, stanoví přepravní řád a tarif. V přepravním řádu se uvede
zejména

a)

vznik a ukončení přepravní smlouvy mezi dopravcem a cestujícím a způsob
prokazování jejího vzniku,

b)

náležitosti jízdního dokladu, způsob placení jízdného a posuzování
platnosti jízdních dokladů (včetně případů, kdy se na přepravě podílí více
dopravců),

c)

podmínky, za nichž si lze předem zakoupit místo k sezení,

d)

podmínky přepravy dětí, dětských kočárků, cestujících s omezenou
schopností pohybu a orientace a vozíků pro invalidy,

e)

způsob vracení jízdného při neprovedení přepravy,

f)

rozsah a podmínky přepravy zavazadel, včetně podmínek, za nichž si lze
jako zavazadlo vzít nebezpečné věci,

g)

podmínky přepravy zvířat,

h)

podmínky přepravy autobusových zásilek.

(2) Přepravní řád stanoví vyhláškou
Ministerstvo dopravy. Dopravce může v přepravních podmínkách odlišně od
přepravního řádu stanovit podmínky uvedené v odstavci 1 písm. c), f), g) a
h).

§ 18c

Náhradní autobusová doprava
(1) Provozovatel drážní dopravy na
dráze celostátní, regionální, tramvajové, trolejbusové nebo speciální je
oprávněn provozovat náhradní autobusovou dopravu za přerušenou drážní dopravu na
dráze.

(2) Provozovatel
drážní dopravy podle odstavce 1 nebo jím pověřený dopravce může provozovat
náhradní autobusovou dopravu, pokud má platnou koncesi pro silniční motorovou
osobní dopravu podle zvláštního právního předpisu.1) Pro provozování
náhradní autobusové dopravy, která nepřesahuje 45 kalendářních dnů po sobě
jdoucích, se nevyžaduje udělení licence a schválení jízdního řádu; vedení linky
a umístění zastávek musí být z hlediska bezpečnosti silničního provozu schváleno
Policií České republiky.

(3) Provozovatel drážní dopravy
podle odstavce 1 je povinen označit vozidlo použité pro náhradní autobusovou
dopravu slovy "náhradní doprava". Ustanovení § 18 písm. e) se použijí
přiměřeně.

(4) Náhradní
doprava musí umožnit přepravu osob s omezenou schopností pohybu a orientace v
rozsahu odpovídajícím přerušené drážní dopravě na dráze.

§ 19

Závazky veřejné služby
(1) Závazek poskytovat veřejné
služby13) ve veřejné linkové dopravě vzniká na základě písemné
smlouvy, kterou s dopravcem uzavírá kraj.

(2) V případě, že závazkem veřejné
služby podle odstavce 3 vzniká dopravci povinnost provozovat veřejnou linkovou
dopravu, na kterou nemá licenci, zahájí příslušný dopravní úřad řízení o udělení
licence bez návrhu dopravce.

(3) Závazek veřejné
služby13) ve veřejné linkové dopravě vzniká na základě písemné
smlouvy, kterou uzavírá kraj s dopravcem za účelem zajištění dopravní
obslužnosti územního obvodu kraje.

(4) Při uzavírání smlouvy o závazku
veřejné služby kraj dbá, aby dopravní obslužnost byla zajištěna vzájemným
propojením veřejné linkové dopravy s veřejnou drážní osobní
dopravou.

§ 19a

Dopravní obslužnost
(1) Základní dopravní obslužností
území kraje je zajištění přiměřené dopravy po všechny dny v týdnu z důvodu
veřejného zájmu, především do škol, do úřadů, k soudům, do zdravotnických
zařízení poskytujících základní zdravotní péči a do zaměstnání, včetně dopravy
zpět, přispívající k trvale únosnému rozvoji tohoto územního obvodu.

(2) Kraj odpovídá za zajištění
vzájemného propojení jednotlivých linek a spojů a jejich propojení s veřejnou
drážní osobní dopravou.

(3) Je-li základní dopravní
obslužnost územního obvodu kraje zajištěna veřejnou drážní osobní dopravou,
nelze rozpočtové prostředky použít na financování jiného druhu souběžné veřejné
osobní dopravy. Prováděcí právní předpis stanoví, co se rozumí provozováním
souběžné veřejné osobní dopravy.

(4) Obecní úřad předkládá kraji
návrhy na zabezpečení dostupnosti služeb ve veřejné linkové dopravě a informuje
kraj o místních přepravních podmínkách a o veřejném zájmu na přepravních
potřebách obyvatel obce.

§ 19b

Prokazatelná ztráta
(1) Prokazatelnou ztrátu ve veřejné
linkové dopravě tvoří rozdíl mezi součtem ekonomicky oprávněných nákladů
vynaložených dopravcem na plnění závazků veřejné služby a přiměřeného zisku
vztahujícího se k těmto nákladům a mezi tržbami a výnosy dosaženými dopravcem
při plnění závazků veřejné služby.

(2) Prokazatelnou ztrátu vzniklou
dopravci plněním závazků veřejné služby hradí kraj ze svého rozpočtu, jedná-li
se o zajišťování dopravní obslužnosti veřejnou vnitrostátní linkovou dopravou
nebo linkami veřejné městské linkové dopravy, které zabezpečují dopravu v rámci
závazku veřejné služby mimo území města.

(3) Povinnou součástí smlouvy o
závazku veřejné služby je dopravcem předložený předběžný odborný odhad
prokazatelné ztráty za celé období, na které se závazek veřejné služby uzavírá.
Kraj uhradí prokazatelnou ztrátu nejvýše ve výši tohoto předběžného odborného
odhadu zvýšeného pouze o nepředvídatelné prokazatelné náklady.

(4) Dopravní úřad nebo Ministerstvo
dopravy jsou oprávněny v rámci výkonu státního odborného dozoru kontrolovat
použití finančních prostředků na zajištění dopravní obslužnosti veřejnou
linkovou dopravou z rozpočtu kraje nebo ze státního rozpočtu.

(5) Zajišťuje-li dopravce přepravní
služby mimo závazky veřejné služby nebo jiné činnosti, je povinen vést oddělené
účetnictví závazků veřejných služeb. Finanční prostředky určené k úhradě
prokazatelné ztráty nesmí být použity k jiným účelům.

(6) Vymezení prokazatelné ztráty,
způsob výpočtu předběžného odborného odhadu prokazatelné ztráty, způsob výpočtu
prokazatelné ztráty, doklady, kterými musí být výpočty prokazatelné ztráty
doloženy, a způsob výkonu státního odborného dozoru nad financováním dopravní
obslužnosti stanoví prováděcí předpis.

§ 19c

Ostatní dopravní obslužnost
(1) Ostatní dopravní obslužností je
zajištění dopravních potřeb území kraje nad rámec základní dopravní obslužnosti
území kraje. Na zajištění ostatní dopravní obslužnosti uzavírá obec s dopravcem
závazek veřejné služby a hradí ze svého rozpočtu prokazatelnou ztrátu vzniklou
dopravci plněním závazků veřejné služby.

(2) Pro závazky veřejné služby a
prokazatelnou ztrátu v ostatní dopravní obslužnosti platí přiměřeně § 19, 19a a
19b.

§ 20

Vlastníci a správci pozemních komunikací
(1) Vlastníci a správci pozemních
komunikací na trase linky jsou povinni strpět umístění zařízení pro označení
zastávky jen v nezbytně nutném rozsahu. Vznikne-li vlastníku pozemní komunikace
v důsledku umístění zařízení pro označení zastávky majetková újma, je zřizovatel
označníku zastávky povinen zaplatit za vzniklou újmu náhradu.

(2) Umístění označníku zastávky
podle odstavce1 není zvláštním užíváním pozemní komunikace podle zvláštního
předpisu.6)

§ 21

Taxislužba
(1) Provozovatel taxislužby je
oprávněn provozovat taxislužbu pouze vozidlem, které je pro tyto účely evidováno
dopravním úřadem. Podrobnosti k náležitostem evidence vozidel taxislužby stanoví
prováděcí právní předpis.

(2) Provozovatel taxislužby je
povinen zajistit, aby vozidlo taxislužby bylo při výkonu taxislužby, kterým se
rozumí nabízení nebo vykonávání přepravních služeb, označeno střešní svítilnou s
nápisem "TAXI" a vybaveno úředně ověřeným a zaplombovaným
taxametrem6a), jehož nedílnou součástí je tiskárna a paměťová
jednotka schopná uchovávat denní a měsíční zaznamenané hodnoty o provozu vozidla
alespoň po dobu pěti let ode dne jejich záznamu. Podrobnosti o náležitostech
svítilny a způsobu jejího používání stanoví prováděcí právní předpis. Vozidlo,
které je opatřeno střešní svítilnou s nápisem "TAXI" není přípustné využívat k
provozování jiného druhu silniční dopravy bez zakrytí této střešní svítilny.

(3) Provozovatel
taxislužby je povinen zajistit, aby řidič při výkonu taxislužby používal
taxametr uvedený v odstavci 2 a po ukončení jízdy bez vyzvání vydal cestujícímu
nepoškozený a čitelný doklad o výši jízdného pořízený jako výstup z tiskárny
taxametru. Podrobnosti o užití taxametru, náležitostech "Uživatelské a evidenční
knihy taxametru", která musí být při výkonu taxislužby ve vozidle, a
náležitostech dokladu o výši jízdného stanoví prováděcí právní předpis. Doklad o
zaplacení jízdného, jakož i denní hodnoty o provozu vozidla zaznamenané na
paměťové jednotce jsou jiným dokladem sloužícím k přehledu o stavu hospodaření a
majetku nebo k jeho kontrole podle zvláštního právního
předpisu6b).

(4) Provozovatel taxislužby je
povinen zajistit, aby k výkonu taxislužby bylo užito pouze vozidel označených a
vybavených předepsaným způsobem. Způsob označení vozidla, požadavky na vybavení
vozidla taxislužby doklady a dalšími náležitostmi stanoví prováděcí právní
předpis.

(5)
Provozovatel taxislužby je povinen dopravnímu úřadu příslušnému pro vydání
stanoviska ke koncesi předem písemně oznámit zahájení výkonu taxislužby. V
písemném oznámení provozovatel taxislužby uvede

a)

obchodní firmu, popřípadě název, sídlo a právní formu právnické osoby a
její identifikační číslo, je-li provozovatelem právnická osoba, nebo obchodní
firmu, popřípadě jméno a příjmení, případně odlišující dodatek, trvalý pobyt a
místo podnikání, liší-li se od trvalého pobytu, rodné číslo a identifikační
číslo fyzické osoby, je-li provozovatelem fyzická osoba,

b)

číslo, pod kterým byla vydána koncese,

c)

jméno, příjmení, adresu trvalého pobytu, adresu pro doručování a rodné
číslo všech řidičů taxislužby,

d)

předpokládané datum zahájení provozování taxislužby.

(6) Písemné oznámení podle odstavce
5 provozovatel taxislužby doloží

a)

úředně ověřenou kopií koncesní listiny,

b)

výpisem z evidence Rejstříku trestů všech osob, které hodlá pověřit
výkonem práce řidiče taxislužby, který není starší než 3 měsíce,

c)

doklady dosvědčujícími spolehlivost všech osob, které hodlá pověřit
výkonem práce řidiče taxislužby, pokud si je dopravní úřad vyžádá,

d)

jednou fotografií takové osoby, jež vyhovuje požadavkům stanoveným
zvláštním předpisem6c),

e)

údaji o tovární značce, státní poznávací nebo registrační značce a
evidenčním číslu vozidla, pokud mu bylo již přiděleno, kterým hodlá provozovat
taxislužbu.

(7) Provozovatel taxislužby je dále
povinen do sedmi dnů písemně oznámit příslušnému dopravnímu úřadu veškeré změny
údajů uvedených v odstavcích 5 a 6 a datum případného ukončení provozování
taxislužby.

(8) Dopravní
úřad vydá provozovateli taxislužby průkazy o způsobilosti řidičů taxislužby
znějící na jména osob uvedených v písemném oznámení, jestliže jsou starší 21 let
a je u nich splněna podmínka bezúhonnosti a spolehlivosti. Dopravní úřad je
povinen rozhodnout ve věci do 30 dnů ode dne, kdy obdržel písemné oznámení
provozovatele taxislužby, včetně souvisejících dokladů. Průkazy o způsobilosti
řidiče taxislužby jsou veřejnou listinou a vydávají se s platností na dobu pěti
let. Vzor průkazu o způsobilosti řidiče taxislužby stanoví prováděcí právní
předpis.

(9) Dopravní
úřad příslušný podle odstavce 5 rozhodne o odebrání průkazu o způsobilosti
řidiče taxislužby, jestliže zjistí, že osoba řidiče nesplňuje podmínku
bezúhonnosti či spolehlivosti. Dopravní úřad příslušný podle odstavce 5 rozhodne
dále o odebrání průkazu o způsobilosti řidiče taxislužby z důvodů podle odstavce
13; v tomto případě dopravní úřad průkaz o způsobilosti řidiče odebere na dobu
dvou let.

(10) Průkaz o
způsobilosti řidiče taxislužby pozbývá platnosti

a)

uplynutím doby, na kterou byl vystaven,

b)

dnem nabytí právní moci rozhodnutí dopravního úřadu o odebrání průkazu o
způsobilosti řidiče taxislužby,

c)

dnem, kdy bylo dopravnímu úřadu příslušnému podle odstavce 5 doručeno
písemné oznámení podle odstavce 11 písm. d) a e).

(11) Provozovatel taxislužby je
povinen

a)

zajistit, aby průkaz o způsobilosti řidiče taxislužby byl umístěn na
viditelném místě ve vozidle taxislužby; podrobnosti k umístění průkazu ve
vozidle stanoví prováděcí právní předpis,

b)

zajistit, aby při nabízení přepravních služeb na území Hlavního města
Prahy nebo statutárních měst měl řidič u sebe originál nebo úředně ověřenou
kopii platného osvědčení obce o úspěšném vykonání zkoušky podle § 21a odst. 1,
pokud obec využila oprávnění podle § 21a odst. 1,

c)

do 3 dnů poté, co se dozvěděl o skutečnostech nasvědčujících ztrátě
bezúhonnosti či spolehlivosti řidiče taxislužby, který pro něj taxislužbu
vykonává, učinit o tom písemné oznámení dopravnímu úřadu příslušnému podle
odstavce 5,

d)

do 3 dnů písemně oznámit dopravnímu úřadu příslušnému podle odstavce 5
ztrátu, zničení, odcizení nebo zneužití průkazu o způsobilosti řidiče
taxislužby,

e)

do 3 dnů písemně oznámit dopravnímu úřadu příslušnému podle odstavce 5
skutečnost, že mu řidič vozidla taxislužby nepředal průkaz o způsobilosti
řidiče taxislužby, který je dopravce povinen odevzdat podle odstavce
12,

f)

v případě vyřazení vozidla taxislužby z evidence zajistit okamžité
odstranění povinného označení umístěného na vozidle taxislužby a demontáž
taxametru.

(12) Provozovatel taxislužby je
povinen odevzdat průkaz o způsobilosti řidiče taxislužby dopravnímu úřadu
příslušnému podle odstavce 5 nejpozději do sedmi kalendářních dnů poté,
co

a)

osoba, na jejíž jméno byl průkaz vydán, přestala vykonávat pro
provozovatele taxislužby práci řidiče taxislužby,

b)

uplynula doba platnosti průkazu o způsobilosti řidiče taxislužby,

c)

nabylo právní moci rozhodnutí dopravního úřadu o odebrání průkazu o
způsobilosti řidiče taxislužby,

d)

nalezne nebo jinak získá zpět průkaz o způsobilosti řidiče taxislužby,
jehož ztrátu, zničení, odcizení nebo zneužití písemně oznámil dopravnímu
úřadu,

e)

nabylo právní moci rozhodnutí živnostenského úřadu o zrušení
živnostenského oprávnění opravňujícího provozovatele taxislužby k provozování
taxislužby nebo o pozastavení této živnosti,

f)

písemně oznámil živnostenskému úřadu ukončení nebo přerušení provozování
této živnosti.

(13) Kontrolní orgán je oprávněn
zadržet průkaz o způsobilosti řidiče taxislužby na místě samém z důvodů

a)

poškození cestujícího na ceně jízdného,

b)

nevydání cestujícímu dokladu o zaplacení jízdného z tiskárny
taxametru,

c)

uvedení nepravdivých údajů na dokladu o zaplacení jízdného,

d)

výkonu práce řidiče taxislužby bez osvědčení obce o složení zkoušky podle
§ 21a odst. 1 na území obce, která v obecně závazné vyhlášce obce stanovila
zkoušku jako podmínku provozování taxislužby na území obce,

e)

neumožnění výkonu státního dozoru v silniční dopravě ve smyslu ustanovení
§ 34,

f)

užití vozidla v silničním provozu, označeného nebo vybaveného způsobem
zaměnitelným s vozidlem taxislužby, ačkoliv toto vozidlo není zařazeno v
evidenci vozidel taxislužby,

g)

neplatnost průkazu.

(14) Na zadržení průkazu na místě
samém se nevztahuje správní řád. Kontrolní orgán řidiči vystaví na místě samém
písemné potvrzení, například formou protokolu. Kontrolní orgán písemně oznámí
zadržení průkazu o způsobilosti řidiče taxislužby příslušnému dopravnímu úřadu;
oznámení předá spolu se zadrženým průkazem bez zbytečného odkladu, nejpozději
následující pracovní den po dni zadržení průkazu. Příslušný dopravní úřad je do
15 pracovních dnů ode dne doručení oznámení o zadržení průkazu povinen zahájit
řízení o odebrání průkazu o způsobilosti řidiče taxislužby. Lhůta je zachována,
pokud v její poslední den je oznámení o zahájení správního řízení odevzdáno k
poštovní přepravě. Pokud bude rozhodnuto o odebrání průkazu, dopravní úřad jej
po nabytí právní moci tohoto rozhodnutí zašle dopravnímu úřadu, který jej vydal.
Rozhodne-li dopravní úřad o vrácení zadrženého průkazu, vrátí jej bez zbytečného
odkladu jeho držiteli.

(15) Řidič taxislužby je povinen
nejpozději do tří dnů ode dne nabytí právní moci rozhodnutí o odebrání průkazu
řidiče taxislužby předat tento průkaz provozovateli taxislužby, na základě jehož
oznámení podle § 21 odst. 5 byl průkaz vystaven. Provozovatel taxislužby,
kterému byl předán průkaz řidiče taxislužby, je povinen předat tento průkaz
dopravnímu úřadu, který průkaz vystavil.

§ 21a
(1)
Hlavní město Praha, statutární města a další obce s počtem obyvatel nad 20 000
mohou stanovit v samostatné působnosti6d) obecně závaznou vyhláškou
obce jako podmínku k výkonu práce řidiče taxislužby na území obce povinnost
prokázat zkouškou řidiče znalosti místopisu, právních předpisů upravujících
taxislužbu a ochranu spotřebitele, znalosti obsluhy taxametru a způsob provádění
zkoušky. O úspěšně vykonané zkoušce vydá obec účastníkovi zkoušky osvědčení a
vyznačí v něm časový a územní rozsah jeho platnosti. Obec zašle kopii vydaného
osvědčení dopravnímu úřadu, v jehož územním obvodu se nachází. Osvědčení je
veřejnou listinou.

(2)
Obec je oprávněna v samostatné působnosti6d) stanovit obecně závaznou
vyhláškou obce pro stanoviště vozidel taxislužby podmínky pro uzavření smlouvy s
právnickými nebo fyzickými osobami o užívání stanoviště, podmínky užívání
stanoviště a Provozní řád upravující v souladu s místními podmínkami pravidla
provozu na stanovišti taxislužby včetně cenových podmínek. Provozní řád se
zveřejní v místě stanoviště.

§ 21b

Příležitostná osobní silniční doprava
(1) Provozovatel příležitostné
osobní silniční dopravy je povinen zajistit, aby jím používané osobní automobily
nebyly označeny způsobem zaměnitelným s vozidly taxislužby a aby jím poskytované
přepravní služby nebyly nabízeny způsobem s taxislužbou
zaměnitelným.

(2)
Provozovatel příležitostné osobní silniční dopravy je povinen objednávku
přepravní služby předem zaznamenat do evidenční knihy objednávek a zajistit, aby
kopie záznamu objednávky byla umístěna ve vozidle, kterým se přeprava vykonává,
a aby ji řidič na vyžádání předložil kontrolnímu orgánu.

(3) Provozovatel příležitostné
osobní silniční dopravy je povinen objednávky přepravní služby uchovávat po dobu
pěti let od ukončení přepravy.

(4) Provozovatel příležitostné
osobní silniční dopravy je dále povinen zajistit, aby

a)

koncese pro příležitostnou osobní silniční dopravu byla vystavena na
viditelném místě uvnitř vozidla,

b)

přepravovaná osoba neplatila za přepravu přímo řidiči
vozidla.

ČÁST III

PŘEPRAVA NEBEZPEČNÝCH VĚCÍ
V SILNIČNÍ DOPRAVĚ

§ 22
(1)
Nebezpečné věci jsou látky a předměty, pro jejichž povahu, vlastnosti nebo stav
může být v souvislosti s jejich přepravou ohrožena bezpečnost osob, zvířat a
věcí nebo ohroženo životní prostředí.

(2) Silniční dopravou je dovoleno
přepravovat pouze nebezpečné věci vymezené mezinárodní smlouvou, kterou je Česká
republika vázána a která byla vyhlášena ve Sbírce zákonů nebo ve Sbírce
mezinárodních smluv,7) (dále jen "Dohoda ADR"), a to za podmínek v ní
uvedených.

(3) Přeprava
jaderných materiálů a radionuklidových zářičů se řídí zvláštními právními
předpisy.7a)

(4) Ministerstvo dopravy může v
souladu s Dohodou ADR povolit na omezenou dobu, nejvýše však na pět let,
provádění silniční přepravy nebezpečných věcí za odchylných podmínek od Dohody
ADR. Toto povolení nelze vydat pro přepravu jaderných materiálů a
radionuklidových zářičů stanovených zvláštními právními
předpisy.7a)

(5) Ministerstvo dopravy je
oprávněno podle Dohody ADR pověřit právnické osoby se sídlem na území České
republiky nebo fyzické osoby s trvalým pobytem na území České republiky výkonem
činností souvisejících s prováděním Dohody ADR. Pověření lze udělit osobě na
základě písemné žádosti, která prokáže splnění technických podmínek pro výkon
požadovaných činností a která prokáže odbornou způsobilost k výkonu požadovaných
činností. Ministerstvo dopravy může pověření odebrat, pokud pověřená osoba
nedodržuje podmínky stanovené v pověření nebo v Dohodě ADR. Podrobnosti o
činnostech, které souvisejí s prováděním Dohody ADR, technické podmínky a
odbornou způsobilost požadovanou k výkonu jednotlivých činností souvisejících s
prováděním Dohody ADR stanoví prováděcí předpis.

§ 23
(1)
Subjekt předávající nebezpečné věci k přepravě (dále jen "odesílatel") je
povinen podle Dohody ADR zejména

a)

zatřídit, zabalit a označit nebezpečné věci,

b)

dodržet ustanovení o zákazu společné nakládky, pokud ji provádí,

c)

nepředat k přepravě nebezpečné věci, jejichž přeprava není
dovolena,

d)

předat dopravci v písemné formě pokyny pro řidiče,

e)

uvést správně a úplně údaje v nákladním listě, včetně prohlášení,

f)

předat řidiči kopii povolení podle zvláštních právních
předpisů,7a)

g)

přezkoumat před nakládkou průvodní doklady a provést vizuální kontrolu,
zda vozidlo a jeho zařízení splňují předepsaná ustanovení,

h)

označit kontejnery,

i)

zabezpečit předepsané školení ostatních osob podílejících se na
přepravě,

j)

ustanovit bezpečnostního poradce pro přepravu nebezpečných
věcí.

(2)
Dopravce je povinen podle Dohody ADR při přepravě nebezpečných věcí
zejména

a)

použít pouze vozidla, která jsou k tomu způsobilá,

b)

zabezpečit, aby řidič měl povinnou výbavu, včetně výstražných oranžových
tabulek, případně bezpečnostních značek,

c)

zabezpečit přítomnost závozníka ve vozidle, pokud je to
předepsáno,

d)

zabezpečit, aby přepravu prováděli pouze řidiči, kteří jsou k tomu
vyškoleni,

e)

zabezpečit školení ostatních osob podílejících se na přepravě,

f)

ustanovit bezpečnostního poradce pro přepravu nebezpečných věcí,

g)

zajistit, aby řidič

1.

měl během přepravy s sebou a na požádání předložil oprávněným osobám ke
kontrole průvodní doklady, funkční hasicí přístroje, povinnou výbavu
vozidla,

2.

nepřevzal k přepravě a nepřepravoval kus, jehož obal je poškozen nebo
netěsný,

3.

provedl v případě nehody nebo mimořádné události opatření uvedená v
písemných pokynech pro řidiče,

4.

dodržel předpisy týkající se nakládky, vykládky a manipulace, pokud ji
sám provádí, včetně zákazu společné nakládky, provozu vozidla a dozoru nad
vozidly.

(3) Povinnost podle § 23 odst. 1
písm. j) se vztahuje i na subjekt zajišťující vykládku nebezpečných věcí (dále
jen "příjemce").

(4)
Povinnosti odesílatele a dopravce a příjemce musí být zajištěny i v případě, že
jde o přepravu pro vlastní potřeby.

§ 24

zrušen zákonem č. 150/2000 Sb.

§ 25

zrušen zákonem č. 304/1997 Sb.

ČÁST IV

PROVOZOVÁNÍ MEZINÁRODNÍ SILNIČNÍ
DOPRAVY A PROVOZOVÁNÍ SILNIČNÍ
DOPRAVY NA ÚZEMÍ ČESKÉ REPUBLIKY
ZAHRANIČNÍMI PROVOZOVATELI

§ 26
Pro
provozování mezinárodní silniční dopravy platí ustanovení tohoto zákona, pokud
nestanoví něco jiného mezinárodní smlouva, jíž je Česká republika vázána a která
byla vyhlášena ve Sbírce zákonů.

§ 27
Na
zahraniční dopravce se nevztahují ustanovení o označení vozidel a vedení záznamu
o provozu vozidla. Zahraniční dopravci jsou však povinni zajistit, aby řidiči
vedli záznamy o době řízení, bezpečnostních přestávkách a době odpočinku a aby
dodržovali stanovenou dobu řízení, bezpečnostní přestávky a dobu
odpočinku.

§ 28
Koncese nebo povolení k provozování
mezinárodní silniční dopravy nenahrazuje rozhodnutí úřadu cizího státu, po jehož
území má být doprava uskutečněna.

§ 29
(1)
Tuzemský dopravce musí mít k provozování mezinárodní silniční dopravy osob
zahraniční povolení podle mezinárodní smlouvy nebo právního řádu cizího státu,
do něhož nebo přes nějž se přeprava provádí.

(2) Žádost o zahraniční povolení
tuzemský dopravce podá na Ministerstvo dopravy nejméně 45 dnů před zamýšlenou
přepravou osob, nebo jedná-li se o linkovou osobní dopravu, nejméně sedm měsíců
před zamýšleným zahájením provozu.

§ 30
(1)
Předá-li cizí stát na základě mezinárodní smlouvy České republice pro tuzemské
dopravce hromadně dohodnutý počet neadresných zahraničních vstupních povolení
pro přepravu, rozhoduje Ministerstvo dopravy o přidělení zahraničního vstupního
povolení na základě žádosti tuzemského dopravce. Ministerstvo dopravy může
přidělováním zahraničních vstupních povolení pověřit právnickou
osobu.

(2) V přiděleném
zahraničním vstupním povolení Ministerstvo dopravy nebo pověřená právnická osoba
vyznačí obchodní jméno tuzemského dopravce a dobu platnosti. Podmínky
přidělování zahraničních vstupních povolení stanoví prováděcí předpis včetně
řešení úhrady vynaložených nákladů spojených s přidělením těchto
povolení.

(3) Na vydání
povolení podle odstavců 1 a 2 se nevztahují obecné předpisy o správním řízení.

§ 31
(1)
Zahraniční dopravce může uskutečnit silniční dopravu do místa na území České
republiky a z takového místa do místa ležícího mimo území České republiky, jakož
i přes území České republiky (tranzitem) jen na základě přiděleného vstupního
povolení České republiky. O vstupních povoleních rozhoduje Ministerstvo
dopravy.

(2) Vstupní
povolení lze přidělit pouze zahraničnímu dopravci, který je podle předpisů
platných ve státě, na jehož území má sídlo nebo bydliště, oprávněn provozovat
mezinárodní silniční dopravu.

(3) Vstupní povolení se u
zahraničního dopravce nevyžaduje, jedná-li se o silniční dopravu osobním
automobilem pro vlastní potřebu nebo jedná-li se o příležitostnou dopravu formou
okružní jízdy či formou přepravy cestujících na určené místo s následující
zpáteční jízdou neobsazeného vozidla.

§ 32
(1)
Pokud nestanoví jinak mezinárodní smlouva, jíž je Česká republika vázána a která
byla vyhlášena ve Sbírce zákonů, jsou zahraniční dopravci oprávněni provozovat
silniční dopravu mezi místy ležícími na území České republiky jen na základě
zvláštního povolení Ministerstva dopravy.

(2) Zvláštní povolení může být
vydáno jen zahraničnímu dopravci, který je podle předpisů platných ve státě, na
jehož území má sídlo nebo bydliště, oprávněn provozovat mezinárodní silniční
dopravu.

(3) Zvláštní
povolení se uděluje k provedení jednoho přepravního výkonu nebo na omezený nebo
neomezený počet výkonů v určitém časovém období, nejvýše na dobu jednoho
roku.

§ 33
Ministerstvo dopravy může
zahraničnímu dopravci při závažném nebo opakovaném porušení povinností
vyplývajících z tohoto zákona zakázat provozování dopravy na území České
republiky na určitou dobu, nejdéle na dobu pěti let.

§ 33a
(1)
Kdo provozuje na území států Evropského společenství, z území členského státu
Evropského společenství (dále jen "členský stát") do státu, který není součástí
Evropského společenství (dále jen "třetí stát"), nebo naopak pro část cesty na
území členského státu

a)

silniční motorovou dopravu nákladní mezinárodní vozidly, jejichž celková
hmotnost přesahuje 6 tun nebo jejich užitečná hmotnost přesahuje 3,5 tuny,
nebo

b)

silniční motorovou dopravu osobní mezinárodní autobusy, musí mít licenci
Evropského společenství v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 881/1992 o
přístupu na trh silniční přepravy zboží uvnitř Společenství na území nebo z
území členského státu nebo procházející územím jednoho nebo více členských
států, ve znění nařízení Rady Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 484/2002
nebo v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 684/1992 o společných pravidlech pro
mezinárodní autobusovou přepravu cestujících, ve znění nařízení Rady č.
11/1998 (dále jen "eurolicence").

§ 33b
(1)
Podnikatel v silniční mezinárodní dopravě podává žádost o eurolicenci u
dopravního úřadu příslušného pro vydání stanoviska ke koncesi.

(2) Dopravní úřad na základě žádosti
ověří, zda jsou splněny podmínky pro provozování mezinárodní silniční dopravy a
příslušného počtu vozidel a pokud nezjistí skutečnosti, které jsou s těmito
podmínkami v rozporu, vydá podnikateli v silniční mezinárodní dopravě nejpozději
ve lhůtě do 15 pracovních dnů ode dne doručení žádosti originál eurolicence
znějící na jméno dopravce. Na toto vydání se nevztahuje správní řád. Kromě
prvopisu eurolicence vydá dopravní úřad podnikateli v silniční mezinárodní
dopravě tolik číslovaných opisů eurolicence, kolik vozidel podnikatel v silniční
dopravě pro provozování mezinárodní silniční dopravy nahlásil u dopravního úřadu
podle § 9 odst. 4 písm. d) a pro které prokázal podmínku finanční
způsobilosti.

(3)
Nesplňuje-li podnikatel v silniční dopravě podmínky pro provozování mezinárodní
dopravy stanovené tímto zákonem, dopravní úřad zahájí správní řízení a vydá
rozhodnutí o nevydání eurolicence.

(4) Náklady spojené s vydáním
eurolicence hradí dopravce.

§ 33c
Dopravní úřady jsou povinny
nejpozději do 15. ledna každého roku poskytnout Ministerstvu dopravy údaje o
počtu držitelů eurolicencí k 31. prosinci předchozího roku a o počtu jimi
vydaných ověřených opisů eurolicencí.

§ 33d
(1)
Pokud podnikatel v silniční dopravě k provozování mezinárodní nákladní dopravy v
členských státech užívá jako řidiče občany třetího státu, musí být tito řidiči
držiteli osvědčení řidiče podle nařízení Evropského parlamentu a Rady ES č.
484/2002 ze dne 1. března 2002, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 881/1992 a
(EHS) č. 3118/1993 pro účely zavedení osvědčení řidiče (dále jen "osvědčení
řidiče").

(2) Osvědčení
řidiče vydává dopravní úřad příslušný k vydání eurolicence každému podnikateli v
silniční mezinárodní dopravě, který je držitelem eurolicence a o vydání
osvědčení řidiče požádá z důvodu, že zaměstnává řidiče ze třetích států nebo
jsou mu takoví řidiči k dispozici. Spolu s originálem obdrží podnikatel v
silniční dopravě jeden opis osvědčení řidiče. Na vydání osvědčení se nevztahuje
správní řád. Náklady na vydání osvědčení hradí dopravce.

(3) Při změně podmínek, které vedly
k vydání osvědčení, je podnikatel v silniční dopravě povinen osvědčení řidiče
vrátit.

ČÁST V

STÁTNÍ SPRÁVA A STÁTNÍ ODBORNÝ
DOZOR V SILNIČNÍ DOPRAVĚ

§ 34
(1)
Státní odborný dozor v silniční dopravě vykonávají dopravní úřady, celní úřady a
Ministerstvo dopravy. Dopravní úřady a celní úřady vykonávají ve svém správním
obvodu státní odborný dozor ve všech věcech, které nenáleží Ministerstvu
dopravy. Ministerstvo dopravy vykonává státní odborný dozor v mezinárodní
autobusové linkové silniční dopravě osob a nad financováním dopravní
obslužnosti. Při výkonu státního odborného dozoru dozírají, zda dopravci,
odesílatelé nebo řidiči dodržují podmínky a plní povinnosti stanovené tímto
zákonem a zda provozují dopravu podle uděleného povolení. Celní úřady vykonávají
státní odborný dozor nad prací osádek vozidel ve vnitrostátní a v mezinárodní
silniční nákladní dopravě a ve věcech mezinárodní dopravy osob a podávají
dopravním úřadům nebo Ministerstvu dopravy návrhy na zahájení řízení o uložení
pokuty podle § 35. Jednotné postupy, systém a předmět kontrol a státního
odborného dozoru7f) stanoví prováděcí právní předpis.

(2) Osoba pověřená výkonem státního
odborného dozoru je oprávněna v souvislosti s výkonem dozoru, pokud není
zvláštními předpisy stanoveno jinak, vstupovat do provozoven a všech prostor
souvisejících s vykonávanou činností, nahlížet do dokladů a evidencí týkajících
se provozování silniční dopravy. Dopravce je povinen osobě pověřené výkonem
státního odborného dozoru umožnit výkon uvedeného oprávnění. Řidič vozidla je
povinen předložit těmto osobám doklady, které musejí být ve vozidle při jeho
provozu podle tohoto zákona, a umožnit jim přístup k záznamovému
zařízení.

(3) Při výkonu
státního odborného dozoru je osoba pověřená výkonem státního odborného dozoru
povinna prokázat se dokladem o pověření. Doklad o pověření musí obsahovat jméno
pověřené osoby, rozsah jejího oprávnění a musí být potvrzen orgánem, který jej
vydal.

(4) Vrchní státní
dozor vykonává ve všech věcech silniční dopravy Ministerstvo dopravy. Vrchní
státní dozor dozírá na výkon státního odborného dozoru vykonávaného dopravními
úřady. Na osoby pověřené výkonem vrchního státního dozoru se vztahují při výkonu
dozoru oprávnění a povinnosti podle odstavců 2 a 3. Dopravní úřady a dopravci
jsou povinni osobě pověřené výkonem vrchního státního dozoru umožnit výkon
dozoru a k tomu účelu poskytnout veškeré informace a doklady o činnosti státního
odborného dozoru.

§ 34a
Dopravní úřad zjišťuje zdroj
ohrožování provozu veřejné linkové dopravy osob. Při zjištění zdroje ohrožení
nařídí provozovateli nebo majiteli zdroje ohrožení jeho odstranění. Nevyhoví-li
provozovatel nebo majitel zdroje ohrožení, dopravní úřad rozhodne o odstranění
zdroje ohrožení na jeho náklady. Odvolání proti tomuto rozhodnutí nemá odkladný
účinek.

§ 34b

Registr dopravců
(1) Evidence údajů o dopravcích je
vedena v registru dopravců, který je informačním systémem veřejné správy podle
zvláštního zákona7b), jehož správcem je dopravní úřad.

(2) Dopravní úřad vede v registru
dopravců evidenci

a)

podnikatelů v dopravě, kterým vydal stanovisko ke koncesi včetně osobních
údajů o těchto podnikatelích uvedených v koncesní listině a jejich
změn,

b)

řidičů taxislužby, na jejichž jména vystavil průkazy o způsobilosti řidiče
taxislužby,

c)

vozidel hlášených dopravnímu úřadu podle § 9 odst. 4 písm. d),

d)

vozidel taxislužby podle § 21 odst. 1,

e)

dokladů vydaných dopravcům.

(3) V registru dopravců se vedou též
údaje o jejich finanční způsobilosti, dobré pověsti, zkoušce odborné
způsobilosti a sankcích uložených dopravcům nebo řidičům taxislužby v
souvislosti s provozováním dopravy, a to po dobu tří let od jejich pravomocného
uložení, včetně údaje o řidiči, který svým jednáním při výkonu dopravy zavdal
bezprostřední důvod k zahájení správního řízení s dopravcem. Příslušné orgány
veřejné správy jsou povinny do 30 kalendářních dnů od pravomocného uložení
sankce zaslat jimi vydaná pravomocná rozhodnutí o uložení sankce za protiprávní
jednání spáchané v souvislosti s provozováním dopravy dopravnímu úřadu
příslušnému k vydání stanoviska ke koncesi, jakož i oznámit veškeré změny
týkající se uložené sankce.

(4) Dopravní úřad umožní nahlížet do
registru dopravců Ministerstvu dopravy a orgánům provádějícím kontrolu podle
zvláštních předpisů v územním obvodu dopravního úřadu, který evidenci
vede.

(5) Dopravní úřad
na základě písemné žádosti poskytne údaje z registru dopravců

a)

správním orgánům v rozsahu potřebném k plnění jejich úkolů,

b)

soudům,

c)

orgánům činným v trestním řízení,

d)

obcím v rozsahu potřebném k plnění jejich úkolů,

e)

fyzickým osobám, pokud jde o údaje o nich vedené,

f)

jiným fyzickým nebo právnickým osobám na základě písemného souhlasu osoby,
o jejíž údaje fyzická nebo právnická osoba žádá, ověřeného příslušným
orgánem.

(6)
Výpis údajů z registru dopravců se řídí, pokud není v tomto zákoně stanoveno
jinak, zvláštním právním předpisem7d).

§ 34c

Centrální registr dopravců
(1) Evidence údajů shromažďovaných z
registru dopravců je vedena v centrálním registru dopravců (dále jen "centrální
registr"), který je informačním systémem veřejné správy podle zvláštního
zákona7b), jehož správcem je Ministerstvo dopravy.

(2) Ministerstvo dopravy v
centrálním registru zpracovává údaje předávané dopravními úřady z registru
dopravců způsobem stanoveným zvláštním zákonem7e).

(3) Ministerstvo dopravy poskytuje
údaje z centrálního registru na základě písemné žádosti pouze subjektům uvedeným
v § 34b odst. 5.

(4)
Výpis z údajů centrálního registru se řídí, pokud tento zákon nestanoví jinak,
zvláštním právním předpisem7d).

(5) Prováděcí právní předpis stanoví
technické prostředky a způsob zpracování údajů v registru dopravců a v
centrálním registru dopravců a způsob předávání údajů z registru dopravců do
centrálního registru dopravců.

§ 35
(1)
Dopravní úřad nebo Ministerstvo dopravy při porušení tohoto zákona uloží pokutu
až do výše 100 000 Kč dopravci, který

a)

nezajistí, aby v každém vozidle byl záznam o provozu vozidla, nebo
nezajistí řádné vedení záznamu o provozu vozidla, pokud je povinen jej vést
podle § 3 odst. 2,

b)

nezajistí, aby v každém vozidle byl záznam o době řízení vozidla,
bezpečnostních přestávkách a údaj o době odpočinku nebo nezajistí jeho řádné
vedení, pokud je povinen jej vést podle § 3 odst. 3,

c)

neuschovává záznamy o provozu vozidla nebo záznamy o době řízení vozidla,
bezpečnostních přestávkách a době odpočinku po stanovenou dobu,

d)

používá v silniční dopravě vozidla, od jejichž technické prohlídky a
měření emisí uplynula doba delší, než stanoví zvláštní právní
předpis,3a)

e)

nemá řádně označené vozidlo,

f)

nedodržuje ustanovení přepravního řádu,

g)

poruší ustanovení § 9 odst. 2, 4 nebo § 9a,

h)

nepředloží jízdní řád ke schválení ve stanovené lhůtě, nedodrží způsob
předložení jízdního řádu ke schválení určený příslušným dopravním úřadem,
nepředloží schválený jízdní řád mezinárodní linkové dopravy do celostátního
informačního systému o jízdních řádech,

i)

nezajistí údržbu označníku zastávky a dalšího zastávkového vybavení
(přístřešek, zařízení pro vyvěšení jízdního řádu).

(2) Dopravní úřad, orgán kraje v
přenesené působnosti nebo Ministerstvo dopravy při porušení tohoto zákona uloží
pokutu až do výše 500 000 Kč dopravci, který

a)

provozuje silniční dopravu bez příslušného povolení,

b)

nezajistí dodržování stanovené doby řízení vozidla, bezpečnostních
přestávek a doby odpočinku při práci řidičů,

c)

nedodržuje mezinárodní dohody v silniční dopravě,

d)

nedodržuje podmínky pro provozování linkové osobní dopravy stanovené v
licenci,

e)

provozuje linkovou osobní dopravu bez schváleného jízdního řádu nebo
opakovaně nedodržuje schválený jízdní řád,

f)

nezahájí provoz na lince ve stanoveném termínu,

g)

neprovozuje po celou dobu platnosti licence dopravu na
lince.

(3)
Dopravní úřad, orgán kraje v přenesené působnosti nebo Ministerstvo dopravy při
porušení tohoto zákona uloží pokutu až do výše 750 000 Kč dopravci,
který

a)

nabízí či poskytuje přepravní služby anebo přijme objednávku přepravní
služby formou uváděnou v § 2 odst. 8, aniž by byl oprávněn k provozování
taxislužby,

b)

nabízí či poskytuje přepravní služby formou uváděnou v § 2 odst. 8
vozidlem, které není evidováno jako vozidlo taxislužby,

c)

označí vozidlo, které není evidováno jako vozidlo taxislužby, způsobem
zaměnitelným s taxislužbou nebo vybaví takové vozidlo taxametrem,

d)

provozuje vozidlem evidovaným jako vozidlo taxislužby jiný druh silniční
dopravy pro cizí potřeby,

e)

poskytuje přepravní služby formou příležitostné osobní silniční dopravy,
aniž předem provede záznam objednávky v evidenční knize objednávek nebo
nezajistí, aby řidič vozidla, který provádí přepravu na základě koncese vydané
dopravci pro příležitostnou osobní silniční dopravu, předložil kontrolnímu
orgánu kopii objednávky přepravní služby, nebo neoznačí vozidlo příležitostné
osobní silniční dopravy stanoveným způsobem,

f)

nezajistil, aby řidič vozidla, které je evidováno jako vozidlo taxislužby
na základě koncese vydané tomuto dopravci, plnil přepravní podmínky, které
byly stanoveny místně příslušným dopravním úřadem jako závazné v územním
rozsahu jeho působnosti,

g)

nezajistil dodržování Provozního řádu stanoviště taxislužby řidičem
vozidla, které je evidováno jako vozidlo taxislužby na základě koncese vydané
tomuto dopravci,

h)

poruší ustanovení § 21,

i)

nedodržuje podmínky pro provozování taxislužby stanovené tímto
zákonem,

j)

provozuje linkovou osobní dopravu bez licence,

k)

neumožní výkon státního odborného dozoru a vrchního státního
dozoru.

(4)
Dopravní úřad, orgán kraje v přenesené působnosti nebo Ministerstvo dopravy při
porušení tohoto zákona uloží pokutu až do výše 1 000 000 Kč dopravci nebo
odesílateli, který nedodrží podmínky stanovené pro silniční dopravu nebezpečných
věcí.

(5) Dopravní úřad,
orgán kraje v přenesené působnosti uloží pokutu až do výše 500 000 Kč osobě,
která

a)

neodstranila zdroj ohrožení provozu veřejné linkové dopravy,

b)

svojí činností poškodila zařízení veřejné linkové dopravy,

c)

způsobila přerušení provozu veřejné linkové dopravy většího
rozsahu.

(6)
Dopravní úřad, orgán kraje v přenesené působnosti nebo Ministerstvo dopravy
zašle opis pravomocného rozhodnutí, kterým byla uložena dopravci pokuta,
dopravnímu úřadu, který vydal stanovisko ke koncesi, a dopravnímu úřadu, který
vydal licenci pro pravidelnou linkovou dopravu.

(7) Při placení a vymáhání pokut se
postupuje podle zvláštního právního předpisu.7c)

§ 35a

Návrh na zrušení živnostenského oprávnění
(1) Dopravní úřad, celní úřad nebo
Ministerstvo dopravy podá u příslušného živnostenského úřadu návrh na zrušení
živnostenského oprávnění5) tomu dopravci, který přestal splňovat
podmínku dobré pověsti nebo podmínku finanční způsobilosti.

(2) Dopravní úřad, celní úřad nebo
Ministerstvo dopravy může z důvodu závažného porušení podmínek stanovených tímto
zákonem podat u příslušného živnostenského úřadu návrh na zrušení živnostenského
oprávnění5) tomu dopravci, kterému byla opakovaně uložena pokuta
podle tohoto zákona. Pro účely tohoto zákona se opakovaně uloženou pokutou
rozumí

a)

nejméně třikrát uložená pokuta podle ustanovení § 35 odst. 1 v období
posledních pěti let, nebo

b)

nejméně dvakrát uložená pokuta podle ustanovení § 35 odst. 2 nebo 3 v
období posledních pěti let.

(3) Za závažné porušení podmínek
stanovených tímto zákonem je považováno také uložení pokuty podle ustanovení §
35 odst. 4 v období posledních pěti let.

§ 35b

Vybírání kaucí
(1) Orgány Policie České republiky
nebo celní úřady při provádění kontroly podle ustanovení § 37 odst. 1 tohoto
zákona jsou oprávněny v případě, že se jedná o dopravce, který má bydliště nebo
sídlo mimo území České republiky, vybírat kauci, a to v rozmezí od 10 000,- Kč
do 50 000,- Kč podle závažnosti porušené povinnosti.

(2) Nesloží-li řidič, který pro
účely vybírání kaucí při kontrole vždy zastupuje dopravce, požadovanou kauci,
jsou orgány Policie České republiky nebo celní úřady oprávněny přikázat řidiči
jízdu na nejbližší, z hlediska bezpečnosti a plynulosti provozu na komunikacích,
vhodné místo k odstavení vozidla, zadržet řidiči doklady k vozidlu a k nákladu a
zakázat pokračování v jízdě. Náklady spojené s jízdou vozidla do místa odstavení
jdou k tíži dopravce. Odpovědnost dopravce za vozidlo, náklad a přepravované
osoby není dotčena.

(3)
Řidič vozidla může pokračovat v jízdě po zaplacení požadované kauce řidičem nebo
dopravcem, nebo po zaplacení pokuty dopravnímu úřadu. Na místě zaplacení kauce
nebo pokuty budou řidiči vydány zadržené doklady.

(4) Při výběru kauce jsou orgány
Policie České republiky nebo celní úřady povinny vydat řidiči stvrzenku o
převzetí kauce, sepsat ve čtyřech vyhotoveních protokol o zjištěném porušení a
poučit dopravce o tom, že je povinen se k případu vyjádřit nejpozději ve lhůtě
dvou týdnů k příslušnému dopravnímu úřadu, a to v českém jazyce. Jedno
vyhotovení protokolu obdrží řidič vozidla, druhé si ponechá orgán Policie České
republiky nebo celní úřad a zbylá dvě vyhotovení předá spolu s kaucí nebo
doklady k vozidlu a nákladu nejpozději následující pracovní den dopravnímu úřadu
v místě působnosti orgánu Policie České republiky nebo celního úřadu. Vzor
stvrzenky o převzetí kauce upraví prováděcí právní předpis.

(5) Doklad o převzetí kauce se vydá
v českém jazyce. V dokladu o převzetí kauce musí být uvedeno, kde bude vedeno
správní řízení o pokutě.

(6) Vozidlo, které bylo orgány
Policie České republiky nebo celními úřady znehybněno a odstaveno na k tomu
vyhrazeném parkovišti, se dopravci vydá až po zaplacení požadované kauce nebo po
zaplacení pokuty uložené dopravním úřadem za spáchání správního deliktu
zjištěného při kontrolní činnosti orgány Policie České republiky nebo celními
úřady.

(7) Řízení ve
věci kauce se vede v jazyce českém.

§ 36
(1)
Řízení o uložení pokuty lze zahájit do jednoho roku ode dne, kdy se dopravní
úřad, orgán kraje v přenesené působnosti nebo Ministerstvo dopravy o porušení
uvedených povinností dozvěděl, nejpozději však do pěti let ode dne, kdy k
porušení došlo.

(2) Při
stanovení výše pokuty a kauce se přihlíží k závažnosti, významu a době trvání
protiprávního jednání a k rozsahu způsobené škody.

(3) Pokuty uložené dopravním úřadem
a propadlé kauce jsou příjmem samosprávného celku, jehož součástí je dopravní
úřad. Pokuty uložené podle tohoto zákona jinými orgány jsou příjmem státního
rozpočtu.

§ 37
(1)
Orgány Policie České republiky v rámci dohledu nad bezpečností a plynulostí
silničního provozu podle zvláštního předpisu8) nebo celní úřady
kontrolují, zda je vozidlo v provozu vybaveno doklady předepsanými tímto
zákonem, zda vozidlo v provozu je stanoveným způsobem označeno nebo jinak
vybaveno a zda jsou dodržovány doby řízení vozidla, bezpečnostní přestávky a
doby odpočinku řidičů. Řidič vozidla je povinen předložit orgánům uvedeným ve
větě první doklady předepsané tímto zákonem a umožnit jim přístup k záznamovému
zařízení.

(2) Orgán
inspekce práce kontroluje splnění podmínek stanovených tímto zákonem, pokud
souvisejí s bezpečností práce9).

(3) Orgán Policie České republiky,
pokud se nejedná o postup podle ustanovení § 35b tohoto zákona, a orgány uvedené
v odstavci 2, jsou povinny zjištěná porušení oznámit příslušnému dopravnímu
úřadu.

§ 38
(1)
Celní úřady kontrolují, zda osádky vozidel, která překračují hranice, mají
předepsané doklady o oprávnění k mezinárodní silniční dopravě, doklady o
dodržení předepsané doby řízení vozidla a odpočinku, zda se nejedná o
zahraničního dopravce, kterému Ministerstvo dopravy zakázalo provozovat silniční
dopravu na území České republiky, a zda tuzemský dopravce používá vozidlo, jehož
technický stav byl shledán vyhovujícím při technické kontrole, od které
neuplynula doba stanovená zvláštním zákonem.

(2) U vozidel, která přepravují
nebezpečné věci, celní úřady kontrolují, zda osádka vozidla je podle Dohody ADR
vybavena předepsanými řádně vyplněnými doklady a zda tato vozidla jsou
předepsaným způsobem označena a vybavena.

(3) V případě nesplnění stanovených
podmínek jsou celní úřady oprávněny postupovat podle § 35b.

(4) Celní úřad může v odůvodněných
případech vydat se souhlasem Ministerstva dopravy zahraničnímu dopravci náhradní
vstupní povolení.

§ 38a
(1)
Ministerstvo dopravy v návaznosti na přímo použitelný předpis Evropských
společenství4e) zajišťuje výrobu paměťových kontrolních
karet.

(2) Ministerstvo
dopravy vydává paměťové kontrolní karty subjektům vykonávajícím státní odborný
dozor nebo kontrolu dodržování dob řízení vozidel, bezpečnostních přestávek a
dob odpočinku řidičů a vede centrální evidenci paměťových kontrolních karet.
Paměťová kontrolní karta platí 5 let ode dne vydání.

(3) Vzor paměťové kontrolní karty
stanoví v souladu s přímo použitelným předpisem Evropských
společenství4e) prováděcí právní předpis.

ČÁST VI

SPOLEČNÁ, PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ
USTANOVENÍ

§ 39

Řízení ve věcech upravených tímto zákonem
V řízení ve věcech upravených tímto
zákonem se postupuje podle obecných předpisů o správním řízení, pokud jednotlivá
ustanovení tohoto zákona nestanoví jinak.

Krizový stav v silniční nákladní dopravě

§ 39a
(1)
Ministerstvo dopravy

a)

kontroluje vývoj nabídky kapacit v silniční nákladní dopravě,

b)

vyhodnocuje intenzitu silniční nákladní dopravy ve vztahu ke kapacitě,
propustnosti a stavu silniční infrastruktury,

c)

sleduje v souvislosti s vývojem nabídky kapacit a intenzity silniční
nákladní dopravy finanční způsobilost dopravců v silniční nákladní
dopravě.

(2)
Příslušné dopravní úřady poskytují Ministerstvu dopravy průběžně informace o
počtu dopravců na trhu silniční nákladní dopravy, o počtu vozidel, kterými je
silniční nákladní doprava provozována, a o jejich finanční
způsobilosti.

§ 39b
Krizový stav v silniční nákladní
dopravě nastává, pokud

a)

převyšuje vývoj nabídky kapacit v silniční nákladní dopravě nejméně po
dobu tří měsíců po sobě jdoucích vývoj poptávky, nebo

b)

způsobuje intenzita silniční nákladní dopravy neprůjezdnost pozemních
komunikací,

a hrozí-li z těchto důvodů významnému počtu
dopravců v silniční nákladní dopravě úpadek podle zvláštního právního
předpisu.10)

§ 39c
V
případě krizového stavu v silniční nákladní dopravě vláda nařízením
stanoví

a)

dočasný zákaz vydávání koncesí5) k provozování silniční
nákladní dopravy,

b)

dočasný zákaz změn koncese5) k provozování silniční nákladní
dopravy, spočívající v rozšíření počtu vozidel, která dopravce používal přede
dnem nabytí účinnosti nařízení vlády k provozování silniční nákladní dopravy,
a

c)

podmínky provádění těchto zákazů.

§ 40
(1)
Dopravci, kteří provozují silniční dopravu (veřejná linková doprava, mezinárodní
autobusová doprava a mezinárodní nákladní doprava) na základě koncese podle
živnostenského zákona, jsou povinni předložit do tří let od účinnosti tohoto
zákona příslušnému živnostenskému úřadu osvědčení o odborné způsobilosti pro
provozování dopravy. Nepředloží-li v této lhůtě dopravci osvědčení, pozbývá
vydaná koncese uplynutím této lhůty platnosti.

(2) Dopravci, kteří provozují
linkovou osobní dopravu na základě koncese, jsou povinni uvést svou činnost do
souladu s tímto zákonem a do jednoho roku od účinnosti tohoto zákona požádat o
udělení licence (§ 10). Do doby rozhodnutí dopravního úřadu, nebo jedná-li se o
mezinárodní linkovou dopravu, Ministerstva dopravy se tito dopravci považují za
dopravce, kterým byla udělena licence podle tohoto zákona.

§ 40a
(1)
Dopravci, kteří provozují mezinárodní silniční dopravu autobusy nebo nákladními
vozidly o užitné hmotnosti vyšší než 3,5 tuny nebo celkové hmotnosti vyšší než 6
tun na základě koncese, jsou povinni nejpozději do 31. března 2000 prokázat
finanční způsobilost podle § 4a před příslušným dopravním úřadem a potvrzení o
finanční způsobilosti předložit živnostenskému úřadu, který vydal koncesi k
provozování silniční dopravy. Nepředloží-li v této lhůtě dopravci potvrzení o
finanční způsobilosti, pozbývá vydaná koncese uplynutím této lhůty
platnosti.

(2)
Provozovatelé taxislužby, kteří provozují taxislužbu přede dnem účinnosti tohoto
zákona, jsou povinni nejpozději do šesti měsíců ode dne účinnosti tohoto zákona
zaslat příslušnému dopravnímu úřadu písemné oznámení podle § 21 odst. 4 s
výjimkou osvědčení obce o složení zkoušky řidiče taxislužby, které jsou povinni
předložit ve lhůtě jednoho roku ode dne účinnosti vyhlášky obce. Nezašlou-li
provozovatelé taxislužby ve stanovených lhůtách tato oznámení, nejsou oprávněni
provozovat taxislužbu v příslušném územním obvodu.

§ 40b
(1)
Dopravci, kteří provozují mezinárodní silniční dopravu autobusy, tahači nebo
nákladními vozidly o celkové hmotnosti vyšší než 3,5 tuny s výjimkou speciálních
vozidel na základě koncese, jsou povinni nejpozději do 31. března 2001 prokázat
finanční způsobilost podle § 4a před příslušným dopravním úřadem a potvrzení o
finanční způsobilosti předložit živnostenskému úřadu, který vydal koncesi k
provozování silniční dopravy. Nepředloží-li dopravce potvrzení o finanční
způsobilosti, pozbývá vydaná koncese uplynutím této lhůty platnost.

(2) Od 1. ledna 2004 se povinnost
prokazovat finanční způsobilost rozšiřuje i na vnitrostátní dopravu.

(3) Dopravci, kteří provozují
vnitrostátní silniční dopravu autobusy, tahači nebo nákladními vozidly o celkové
hmotnosti vyšší než 3,5 tuny s výjimkou speciálních vozidel na základě koncese,
jsou povinni nejpozději do 31. července 2004 prokázat finanční způsobilost podle
§ 4a před příslušným dopravním úřadem a potvrzení o finanční způsobilosti
předložit živnostenskému úřadu, který vydal koncesi k provozování silniční
dopravy. Nepředloží-li dopravce potvrzení o finanční způsobilosti, pozbývá
vydaná koncese uplynutím této lhůty platnost.

(4) Podnikatel, který podle tohoto
zákona je povinen označit vozidlo, ačkoli před účinností tohoto zákona tuto
povinnost neměl, je povinen tak učinit nejpozději do 2 měsíců ode dne účinnosti
tohoto zákona.

(5)
Dopravci, kteří podle tohoto zákona jsou povinni prokázat odbornou způsobilost,
ačkoliv před účinností tohoto zákona tuto povinnost neměli, jsou povinni
předložit nejpozději do jednoho roku od účinnosti zákona příslušnému
živnostenskému úřadu doklad o odborné způsobilosti. Nepředloží-li v této lhůtě
dopravce tento doklad, pozbývá vydaná koncese uplynutím této lhůty
platnosti.

§ 40c

zrušen zákonem č. 1/2005 Sb.

§ 41

Zmocňovací ustanovení
1. Vláda nařízením upraví počátek,
konec a podmínky provádění zákazů podle § 39c.

2. Ministerstvo dopravy vydá
prováděcí právní předpis k provedení § 3 odst. 1 písm. b), § 3 odst. 2 a 3, § 4a
odst. 6, § 6 odst. 1, § 6 odst. 8, § 7 odst. 3, § 9 odst. 1, § 17 odst. 6, § 18b
odst. 2, § 19a odst. 3, § 19b odst. 6, § 21 odst. 1, 2, 3, 4, 8 a odst. 11 písm.
a), § 22 odst. 5, § 30 odst. 2, § 34 odst. 1, § 34c odst. 5 a § 35b odst. 4 a §
38a odst. 3.

3. Hlavní
město Praha, statutární města a další obce s počtem obyvatel nad 20 000 mohou
obecně závaznou vyhláškou upravit podmínky pro provozování taxislužby podle §
21a odst. 1; obec může obecně závaznou vyhláškou upravit podmínky pro
provozování taxislužby podle § 21a odst. 2.

§ 42

Zrušovací ustanovení
Zrušuje se zákon č.68/1979 Sb., o
silniční dopravě a vnitrostátním zasílatelství, ve znění zákona č.118/1990
Sb.

§ 43
Tento
zákon nabývá účinnosti dnem 1. srpna
1994.

______________________________________________________

1)

Zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve
znění pozdějších předpisů.

1a)

Zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů.

3a)

Zákon č. 38/1995 Sb., o technických podmínkách provozu silničních vozidel
na pozemních komunikacích, ve znění zákona č. 355/1999 Sb.

4)

Čl. 6 až 11 vyhlášky č. 108/1976 Sb., o Evropské dohodě o práci osádek
vozidel v mezinárodní silniční dopravě (AETR), ve znění pozdějších
předpisů.

4b)

Vyhláška č. 55/1991 Sb., o výcviku a zdokonalování odborné způsobilosti
řidičů silničních motorových vozidel.

4c)

Vyhláška č. 87/1964 Sb., o řidičských průkazech, ve znění pozdějších
předpisů.

4d)

Čl. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních
právních předpisů v silniční dopravě.

4e)

Nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě,
ve znění pozdějších předpisů.

5)

Zákon č.455/1991 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

5a)

Zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů.

5b)

§ 50 odst. 1 zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání
(živnostenský zákon), ve znění zákona č. 356/1999 Sb.

6)

Zákon č.13/1997 Sb., o pozemních komunikacích, ve znění pozdějších
předpisů.

6a)

Zákon č. 505/1990 Sb., o metrologii, ve znění pozdějších předpisů.

6b)

§ 125 odst. 1 zákona č. 140/1961 Sb., trestní zákon, ve znění pozdějších
předpisů.

6c)

Vyhláška č. 642/2004 Sb., kterou se provádí zákon o občanských průkazech a
zákon o cestovních dokladech.

6d)

Zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení), ve znění pozdějších
předpisů.

7)

Vyhláška č. 64/1987 Sb., o Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě
nebezpečných věcí (ADR), ve znění pozdějších předpisů.

7a)

Vyhláška č. 143/1997 Sb., o přepravě a dopravě určených jaderných
materiálů a určených radionuklidových zářičů.
Zákon č. 18/1997 Sb., o
mírovém využívání jaderné energie a ionizujícího záření (atomový zákon) a o
změně a doplnění některých zákonů.

7b)

Zákon č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně
některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů.

7c)

Zákon č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění pozdějších
předpisů.

7d)

Zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, ve znění
pozdějších předpisů.

7e)

Zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých
zákonů, ve znění pozdějších předpisů.

7f)

Směrnice Komise 112/2004/ES, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku
Směrnice Rady 50/1995/ES o jednotných postupech kontroly při přepravě
nebezpečných věcí.
Směrnice Rady 599/1988/ES o jednotném postupu při
provádění nařízení (EHS) 3820/1985 a nařízení (EHS) 3821/1985.
Směrnice
Rady 50/1995/ES o jednotných postupech kontroly při přepravě nebezpečných
věcí.

8)

Zákon ČNR č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky, ve znění pozdějších
předpisů.

9)

Zákon č. 251/2005 Sb., o inspekci práce.

10)

Zákon č. 328/1991 Sb., o konkursu a vyrovnání, ve znění pozdějších
předpisů.

10a)

Zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších
předpisů.

10b)

§ 8 odst. 1 zákona č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech
a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel), ve znění pozdějších
předpisů.

11)

Zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů.

12)

§ 10 zákona č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o
změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel).

13)

Čl. 14 nařízení č. 1191/69 o postupu členských států ohledně závazků
spojených s veřejnými službami v dopravě po železnici, silnici a
vnitrozemských vodních cestách.

Čl. LVI zákona č.
132/2000 Sb.

PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

Čl. LVI
(1)
Správní řízení zahájená před účinností tohoto zákona se dokončí podle
dosavadních právních předpisů.

(2) Práva a povinnosti z
pracovněprávních vztahů přecházejí z ministerstev a jiných ústředních správních
úřadů, z okresních úřadů a ze školských úřadů na územní samosprávné celky,
případně okresní úřady v případech, kdy činnosti stanovené tímto zákonem
přecházejí do působnosti územních samosprávných celků, případně okresních
úřadů.

Nález Ústavního soudu č. 78/2001 Sb.

NÁLEZ

Ústavního soudu

Jménem České republiky

Ústavní soud rozhodl dne 10. ledna
2001 v plénu o návrhu Okresního soudu v Karviné na vyslovení protiústavnosti §
18a odst. 1 písm. c), § 18a odst. 2 písm. b) věty za středníkem a § 18a odst. 3
zákona č. 111/1994 Sb., o silniční dopravě, ve znění zákona č. 304/1997
Sb.,

takto:

Návrh se zamítá.

Část sto sedmnáct až sto
devatenáct zákona č. 320/2002 Sb.

ČÁST STO SEDMNÁCTÁ

SPOLEČNÁ USTANOVENÍ

Čl. CXVII
1. Dnem nabytí účinnosti tohoto
zákona se zrušují okresní úřady.

2. Práva a povinnosti z
pracovněprávních vztahů zaměstnanců České republiky zařazených k výkonu práce v
okresních úřadech (dále jen "zaměstnanec okresního úřadu") přecházejí z České
republiky na územní samosprávné celky v případech, kdy činnosti zaměstnance
okresního úřadu stanovené tímto nebo zvláštním zákonem přecházejí do působnosti
územních samosprávných celků.

3. Okresní úřad se dohodne se
zaměstnancem okresního úřadu, příslušným územním samosprávným celkem nebo
správním úřadem, na který územní samosprávný celek jeho práva a povinnosti z
pracovněprávních vztahů přejdou.

4. Okresní úřad na základě dohody
podle bodu 3 provede delimitaci příslušných zaměstnanců okresních úřadů na
určené územní samosprávné celky nebo správní úřady. Takto provedená delimitace
je závazná.

5. V
případě, že podle bodu 3 nedojde k dohodě nejpozději do 1. 9. 2002, stanoví
počty a pravidla delimitace zaměstnanců na příslušné územní samosprávné celky
nebo správní úřady na návrh přednosty okresního úřadu a s doporučením ředitele
krajského úřadu Ministerstvo vnitra.

6. Výkon práv a povinností z
pracovněprávních vztahů zaměstnance okresního úřadu v případech, kdy činnosti
zaměstnance okresního úřadu stanovené tímto zákonem nepřecházejí podle bodu 2 na
územní samosprávné celky, přechází z okresního úřadu na Úřad pro zastupování
státu ve věcech majetkových, není-li upraveno zvláštním předpisem jinak. Tito
zaměstnanci zabezpečí realizaci úkolů souvisejících s ukončením činnosti
okresních úřadů po 1. lednu 2003.

7. Nároky zaměstnanců okresních
úřadů z pracovněprávních vztahů, které nepřešly na příslušné územní samosprávné
celky podle bodu 2, jakož i nároky České republiky z pracovněprávních vztahů
vůči zaměstnancům okresních úřadů uspokojuje a uplatňuje jménem státu
Ministerstvo financí.

8.
Ustanovení § 102 odst. 2 písm. j) zákona č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní
zřízení), a § 59 odst. 1 písm. b) zákona č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské
zřízení), o stanovení počtu zaměstnanců územních samosprávných celků se na
případy podle bodu 2 nepoužijí.

9. Na postup podle bodů 2 a 3 se
ustanovení § 251d zákoníku práce nepoužije.

10. Výkon práv a povinností z
pracovněprávních vztahů zaměstnanců okresních úřadů, jejichž místem výkonu
zaměstnání jsou státní okresní archivy, přechází z okresních úřadů na státní
oblastní archivy podle začlenění státních okresních archivů do jednotlivých
státních oblastních archivů.

11. Movité věci ve vlastnictví České
republiky, se kterými byly příslušné hospodařit okresní úřady a které jsou
potřebné k výkonu činností přecházejících podle tohoto zákona do působnosti
územních samosprávných celků a jsou používány zaměstnanci okresního úřadu, na
něž se vztahuje bod 2, přecházejí s výjimkou věcí uvedených v bodu 12 dnem 1. 1.
2003 z vlastnictví České republiky do vlastnictví toho územního samosprávného
celku, na který přecházejí práva a povinnosti z pracovněprávních vztahů
zaměstnanců okresního úřadu.

12. Příslušnost hospodařit s
majetkem České republiky, se kterým byly příslušné hospodařit okresní úřady ke
dni svého zrušení a který je tvořen informačním systémem poskytnutým
Ministerstvem práce a sociálních věcí pro rozhodování o dávkách státní sociální
podpory a jejich výplatě a sestávajícím z aplikačního a licenčního softwarového
vybavení a hardwarových a komunikačních zařízení, přechází na Ministerstvo práce
a sociálních věcí. Současně se Ministerstvo práce a sociálních věcí stane
příslušným hospodařit s právy České republiky souvisejícími s tímto majetkem a
započne plnit úkoly spojené s odpovědností za závazky České republiky
související s tímto majetkem.

13. Pracoviště státní sociální
podpory zřízená okresními úřady před 1. lednem 2003 se stávají pracovišti
územních samosprávných celků, na které podle tohoto zákona přecházejí činnosti
na úseku státní sociální podpory. Územní samosprávné celky mohou tato pracoviště
po 31. prosinci 2002 zrušit jen se souhlasem Ministerstva práce a sociálních
věcí.

14. Příslušnost
hospodařit s majetkem České republiky, včetně práv, se kterými byly příslušné
hospodařit okresní úřady a na které se nevztahují body 11, 12 a 15, přechází
dnem 1. 1. 2003 na Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových, není-li
upraveno tímto zákonem nebo zvláštním předpisem jinak. Současně Úřad pro
zastupování státu ve věcech majetkových započne plnit úkoly spojené s
odpovědností za závazky České republiky související s tímto majetkem, jakož i za
další závazky České republiky vzniklé z dosavadní činnosti okresních úřadů anebo
s touto činností související.

14a. Příslušnost hospodařit s
pohledávkami České republiky, které vznikly porušením podmínek smluv o
poskytnutí státních příspěvků na individuální bytovou výstavbu, uzavřených podle
zvláštního právního předpisu1), a na které se nevztahuje bod 14.,
náleží počínaje dnem 1. března 2006 Úřadu pro zastupování státu ve věcech
majetkových. Počínaje týmž dnem Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových
vykonává práva České republiky a plní závazky České republiky ze smluv o
poskytnutí státních příspěvků na individuální bytovou výstavbu uzavřených podle
zvláštního právního předpisu1), na které se nevztahuje bod
14.

___________________________________

1)

Například vyhláška č. 136/1985 Sb., o finanční, úvěrové a jiné pomoci
družstevní a individuální bytové výstavbě a modernizaci rodinných domků v
osobním vlastnictví, ve znění pozdějších předpisů.

15. Příslušnost hospodařit s
majetkem České republiky užívaným státními okresními archivy včetně práv České
republiky souvisejících s tímto majetkem, se kterým byly dosud příslušné
hospodařit okresní úřady, přechází na státní oblastní archivy v rozsahu, který
je dán začleněním jednotlivých státních okresních archivů do příslušných
státních oblastních archivů podle zvláštního zákona. Současně státní oblastní
archivy započnou v uvedeném rozsahu plnit úkoly spojené s odpovědností za
závazky České republiky související s tímto majetkem.

16. Okresní hygienické stanice,
městské hygienické stanice v hlavním městě Praze, v městech Plzni a Brně a
krajské hygienické stanice včetně Hygienické stanice hlavního města Prahy dnem
1. ledna 2003 zanikají. K tomuto datu zanikají i funkce okresních, městských a
krajských hygieniků a funkce hygienika hlavního města Prahy.

17. Dnem nabytí účinnosti tohoto
zákona příslušnost k hospodaření s majetkem České republiky, se kterým ke dni
31. prosince 2002 hospodařily okresní a krajské hygienické stanice (Hygienická
stanice hlavního města Prahy) a který je potřebný k plnění úkolů v rámci
působnosti správního úřadu uvedeného v písmenech a) až n), a veškerá práva a
závazky, včetně práv a povinností z pracovněprávních vztahů
technickohospodářských zaměstnanců, potřebných ke správě a údržbě tohoto majetku
a plnění funkcí zaměstnavatele správním úřadem uvedeným v písmenech a) až n) a
zaměstnanců vykonávajících státní zdravotní dozor, které měla ke dni 31.
prosince 2002:

a)

Hygienická stanice hlavního města Prahy, přecházejí na Hygienickou stanici
hlavního města Prahy se sídlem v Praze,

b)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Praze a okresní hygienické stanice
se sídlem v Benešově, Berouně, Kladně, Kolíně, Kutné Hoře, Mělníku, Mladé
Boleslavi, Nymburku, Příbrami a Rakovníku, přecházejí na Krajskou hygienickou
stanici Středočeského kraje se sídlem v Praze,

c)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Českých Budějovicích a okresní
hygienické stanice se sídlem v Českých Budějovicích, Českém Krumlově,
Jindřichově Hradci, Písku, Prachaticích, Strakonicích a Táboře, přecházejí na
Krajskou hygienickou stanici Jihočeského kraje se sídlem v Českých
Budějovicích,

d)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Plzni a okresní hygienické stanice
se sídlem v Domažlicích, Klatovech, Plzni, Rokycanech a Tachově, přecházejí na
Krajskou hygienickou stanici Plzeňského kraje se sídlem v Plzni,

e)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Karlových Varech a okresní
hygienické stanice se sídlem v Chebu a Sokolově, přecházejí na Krajskou
hygienickou stanici Karlovarského kraje se sídlem v Karlových Varech,

f)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Ústí nad Labem a okresní hygienické
stanice se sídlem v Ústí nad Labem, Děčíně, Chomutově, Litoměřicích, Lounech,
Mostě a Teplicích, přecházejí na Krajskou hygienickou stanici Ústeckého kraje
se sídlem v Ústí nad Labem,

g)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Liberci a okresní hygienické
stanice se sídlem v České Lípě, Jablonci nad Nisou a Semilech, přecházejí na
Krajskou hygienickou stanici Libereckého kraje se sídlem v Liberci,

h)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Hradci Králové a okresní hygienické
stanice se sídlem v Hradci Králové, Jičíně, Náchodě, Rychnově nad Kněžnou a
Trutnově, přecházejí na Krajskou hygienickou stanici Královéhradeckého kraje
se sídlem v Hradci Králové,

i)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Pardubicích a okresní hygienické
stanice se sídlem v Chrudimi, Svitavách a Ústí nad Orlicí, přecházejí na
Krajskou hygienickou stanici Pardubického kraje se sídlem v
Pardubicích,

j)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Jihlavě a okresní hygienické
stanice se sídlem v Havlíčkově Brodě, Pelhřimově, Třebíči a Žďáru nad Sázavou,
přecházejí na Krajskou hygienickou stanici kraje Vysočina se sídlem v
Jihlavě,

k)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Brně a okresní hygienické stanice
se sídlem v Brně, Blansku, Břeclavi, Hodoníně, Vyškově a Znojmě, přecházejí na
Krajskou hygienickou stanici Jihomoravského kraje se sídlem v Brně,

l)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Olomouci a okresní hygienické
stanice se sídlem v Jeseníku, Prostějově, Přerově a Šumperku, přecházejí na
Krajskou hygienickou stanici Olomouckého kraje se sídlem v Olomouci,

m)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Ostravě a okresní hygienické
stanice se sídlem v Bruntále, Frýdku-Místku, Karviné, Novém Jičíně a Opavě,
přecházejí na Krajskou hygienickou stanici Moravskoslezského kraje se sídlem v
Ostravě,

n)

Krajská hygienická stanice se sídlem ve Zlíně a okresní hygienické stanice
se sídlem v Kroměříži, Uherském Hradišti a Vsetíně, přecházejí na Krajskou
hygienickou stanici Zlínského kraje se sídlem ve Zlíně.

18. Dnem nabytí účinnosti tohoto
zákona příslušnost k hospodaření s majetkem České republiky, se kterým ke dni
31. prosince 2002 hospodařily Okresní hygienická stanice pro okres Praha-východ
se sídlem v Praze a Okresní hygienická stanice pro okres Praha-západ se sídlem v
Praze, a veškerá práva a závazky, včetně práv a povinností z pracovněprávních
vztahů, které měla ke dni 31. prosince 2002 Okresní hygienická stanice pro okres
Praha-východ a Okresní hygienická stanice pro okres Praha-západ, přecházejí na
Ministerstvo zdravotnictví.

19. Dnem nabytí účinnosti tohoto
zákona příslušnost k hospodaření s majetkem České republiky neuvedeným v bodech
16 a 17, se kterými ke dni 31. prosince 2002 hospodařily okresní a krajské
hygienické stanice (Hygienická stanice hlavního města Prahy), a veškerá práva a
závazky včetně práv a povinností z pracovněprávních vztahů ostatních
zaměstnanců, neuvedených v bodech 16 a 17, které měla ke dni 31. prosince
2002:

a)

Hygienická stanice hlavního města Prahy, přecházejí na zdravotní ústav se
sídlem v Praze,

b)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Praze, okresní hygienické stanice
se sídlem v Benešově, Berouně, Kladně, Kolíně, Kutné Hoře, Mělníku, Mladé
Boleslavi, Nymburku, Příbrami a Rakovníku, přecházejí na zdravotní ústav se
sídlem v Kolíně,

c)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Českých Budějovicích a okresní
hygienické stanice se sídlem v Českých Budějovicích, Českém Krumlově,
Jindřichově Hradci, Písku, Prachaticích, Strakonicích a Táboře, přecházejí na
zdravotní ústav se sídlem v Českých Budějovicích,

d)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Plzni, městská hygienická stanice
se sídlem v Plzni a okresní hygienické stanice se sídlem v Domažlicích,
Klatovech, Plzni, Rokycanech a Tachově, přecházejí na zdravotní ústav se
sídlem v Plzni,

e)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Karlových Varech a okresní
hygienické stanice se sídlem v Chebu, Karlových Varech a Sokolově, přecházejí
na zdravotní ústav se sídlem v Karlových Varech,

f)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Ústí nad Labem a okresní hygienické
stanice se sídlem v Ústí nad Labem, Děčíně, Chomutově, Litoměřicích, Lounech,
Mostě a Teplicích, přecházejí na zdravotní ústav se sídlem v Ústí nad
Labem,

g)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Liberci a okresní hygienické
stanice se sídlem v České Lípě, Jablonci nad Nisou, Liberci a Semilech,
přecházejí na zdravotní ústav se sídlem v Liberci,

h)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Hradci Králové a okresní hygienické
stanice se sídlem v Hradci Králové, Jičíně, Náchodě, Rychnově nad Kněžnou a
Trutnově, přecházejí na zdravotní ústav se sídlem v Hradci Králové,

i)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Pardubicích a okresní hygienické
stanice se sídlem v Chrudimi, Svitavách a Ústí nad Orlicí, přecházejí na
zdravotní ústav se sídlem v Pardubicích,

j)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Jihlavě a okresní hygienické
stanice se sídlem v Havlíčkově Brodě, Pelhřimově, Třebíči a Žďáru nad Sázavou,
přecházejí na zdravotní ústav se sídlem v Jihlavě,

k)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Brně, Městská hygienická stanice se
sídlem v Brně a okresní hygienické stanice se sídlem v Brně, Blansku,
Břeclavi, Hodoníně, Vyškově a Znojmě, přecházejí na zdravotní ústav se sídlem
v Brně,

l)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Olomouci a okresní hygienické
stanice se sídlem v Jeseníku, Prostějově, Přerově a Šumperku, přecházejí na
zdravotní ústav se sídlem v Olomouci,

m)

Krajská hygienická stanice se sídlem v Ostravě a okresní hygienické
stanice se sídlem v Bruntále, Frýdku-Místku, Karviné, Novém Jičíně a Opavě,
přecházejí na zdravotní ústav se sídlem v Ostravě,

n)

Krajská hygienická stanice se sídlem ve Zlíně a okresní hygienické stanice
se sídlem v Kroměříži, Uherském Hradišti a Vsetíně, přecházejí na zdravotní
ústav se sídlem ve Zlíně.

20. Pokud jde o majetek České
republiky, který užívaly ke dni 31. prosince 2002 městské hygienické stanice se
sídlem v hlavním městě Praze, v Plzni a v Brně, mění se příslušnost hospodaření
s ním takto:

a)

jde-li o majetek potřebný k plnění úkolů v rámci působnosti správního
úřadu uvedeného v bodech 1 až 3 užívaný ke dni 31. prosince 2002:

1.

Městskou hygienickou stanicí se sídlem v hlavním městě Praze, přísluší
dnem účinnosti tohoto zákona hospodaření s ním Hygienické stanici hlavního
města Prahy se sídlem v Praze,

2.

Městskou hygienickou stanicí se sídlem v Plzni, přísluší dnem účinnosti
tohoto zákona hospodaření s ním Krajské hygienické stanici Plzeňského kraje
se sídlem v Plzni,

3.

Městskou hygienickou stanicí se sídlem v Brně, přísluší dnem účinnosti
tohoto zákona hospodaření s ním Krajské hygienické stanici Jihomoravského
kraje se sídlem v Brně;

b)

jde-li o majetek neuvedený v písmenu a) užívaný ke dni 31. prosince
2002:

1.

Městskou hygienickou stanicí se sídlem v hlavním městě Praze, přísluší
hospodaření s ním zdravotnímu ústavu se sídlem v Praze,

2.

Městskou hygienickou stanicí se sídlem v Plzni, přísluší hospodaření s
ním zdravotnímu ústavu se sídlem v Plzni,

3.

Městskou hygienickou stanicí se sídlem v Brně, přísluší hospodaření s
ním zdravotnímu ústavu se sídlem v Brně;

c)

dnem účinnosti tohoto zákona práva a povinnosti z pracovněprávních vztahů
technicko-hospodářských zaměstnanců potřebných ke správě a údržbě tohoto
majetku a plnění funkcí zaměstnavatele správním úřadem uvedeným v písmenu a)
bodech 1 až 3 a zaměstnanců vykonávajících státní zdravotní dozor, které měla
k tomuto dni:

1.

Městská hygienická stanice hlavního města Prahy, přecházejí na
Hygienickou stanici hlavního města Prahy se sídlem v Praze,

2.

Městská hygienická stanice se sídlem v Plzni, přecházejí na Krajskou
hygienickou stanici Plzeňského kraje se sídlem v Plzni,

3.

Městská hygienická stanice se sídlem v Brně, přecházejí na Krajskou
hygienickou stanici Jihomoravského kraje se sídlem v Brně;

d)

dnem účinnosti tohoto zákona práva a povinnosti z pracovněprávních vztahů
zaměstnanců neuvedených v písmenu c), které měla k tomuto dni:

1.

Městská hygienická stanice hlavního města Prahy, přecházejí na zdravotní
ústav se sídlem v Praze,

2.

Městská hygienická stanice se sídlem v Plzni, přecházejí na zdravotní
ústav se sídlem v Plzni,

3.

Městská hygienická stanice se sídlem v Brně, přecházejí na zdravotní
ústav se sídlem v Brně.

21. Věci, které jsou majetkem České
republiky, práva České republiky a jiné majetkové hodnoty, jakož i závazky České
republiky uvedené v bodech 17 až 20 nepřecházejí ve smyslu zvláštního zákona z
majetku České republiky do vlastnictví krajů ani obcí.

22. Poměrná část prostředků fondu
kulturních a sociálních potřeb vedených okresními úřady pro pracovníky okresních
úřadů zařazené do předškolních zařízení, škol a školských zařízení přechází dnem
1. ledna 2003 na tyto předškolní zařízení, školy a školská zařízení zřízené jako
příspěvkové organizace.2)

_____________________________

2)

§ 24 odst. 4 zákona č. 564/1990 Sb., o státní správě a samosprávě ve
školství, ve znění zákona č. 284/2002 Sb.

ČÁST STO OSMNÁCTÁ

PŘECHODNÁ USTANOVENÍ

Čl. CXVIII
1. Správní řízení zahájená okresním
úřadem a pověřeným obecním úřadem přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona a
před tímto dnem pravomocně neskončená dokončí orgány územních samosprávných
celků podle toho, na které územní samosprávné celky působnosti okresních úřadů a
pověřených obecních úřadů podle tohoto zákona přešly.

2. Lhůty pro vydání správních
rozhodnutí se orgánům uvedeným v bodě 1 prodlužují o 30 dnů.

3. Výkon rozhodnutí zahájený
okresním úřadem nebo výkon rozhodnutí, který bude možné zahájit až po nabytí
účinnosti tohoto zákona, provedou územní samosprávné celky podle toho, na které
územní samosprávné celky působnosti okresních úřadů podle tohoto zákona přešly.
Výnosy z takto provedených výkonů rozhodnutí jsou příjmem územních samosprávných
celků, které výkon rozhodnutí provedly.

4. V řízeních o odvolání proti
rozhodnutím okresních a městských hygieniků, která ke dni účinnosti tohoto
zákona nebyla ukončena krajskými hygieniky (hygienikem hlavního města Prahy),
pokračuje příslušná krajská hygienická stanice (Hygienická stanice hlavního
města Prahy), v řízeních o odvolání proti rozhodnutí krajských hygieniků
(hygienika hlavního města Prahy), která ke dni účinnosti tohoto zákona nebyla
ukončena, pokračuje Ministerstvo zdravotnictví.

5. V řízeních, která ke dni nabytí
účinnosti tohoto zákona nebyla ukončena okresními a městskými hygieniky a
krajskými hygieniky (hygienikem hlavního města Prahy), s výjimkou řízení podle
bodu 4, pokračují místně příslušné krajské hygienické stanice (Hygienická
stanice hlavního města Prahy).

6. Okresní úřady provedou skartační
řízení u všech písemností, jimž ke dni 31. prosince 2002 projde skartační
lhůta.

7. Obecní úřady
obcí s rozšířenou působností v sídlech dosavadních okresních úřadů a obecní
úřady obcí s rozšířenou působností Černošice, Brandýs nad Labem-Stará Boleslav,
Nýřany, Přeštice a Šlapanice převezmou do své péče spisovny okresních
úřadů.

8. Pověřené
obecní úřady provedou spisovou rozluku u agend, které budou od 1. ledna 2003
vykonávat obecní úřady obcí s rozšířenou působností.

9. Ministerstvo vnitra stanoví
vyhláškou postupy při provádění spisové rozluky v souvislosti s ukončením
činnosti okresních úřadů a náležitosti spisové evidence při provádění spisové
rozluky.

ČÁST STO DEVATENÁCTÁ

ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

Čl. CXIX
1.
Pokud zvláštní zákon stanoví působnost okresního úřadu nebo okresního národního
výboru a tato působnost nebyla tímto nebo zvláštním zákonem převedena na územní
samosprávné celky, vykonává tuto působnost obecní úřad obce s rozšířenou
působností jako výkon přenesené působnosti.

2. Pokud okresní úřad vykonával
činnosti, které mu nebyly stanoveny obecně závazným právním předpisem, přechází
tyto činnosti na obecní úřad obce s rozšířenou působností jako výkon přenesené
působnosti.

3. Pokud
zvláštní zákon stanoví působnost orgánu, který zanikl, a nejedná se o případy
uvedené v bodě 1, a tato působnost nebyla přenesena na jiný orgán, je věcně
příslušný ústřední správní úřad, do jehož působnosti rozhodovaná věc náleží,
popřípadě ústřední správní úřad, jehož obor působnosti je rozhodované věci
nejbližší.

Poznámka: zákon č. 186/2004 Sb. v bodě 5 má v § 35b
odst. 3 vložit slova "nebo celní úřady", ale zřejmě se jedná o odst.
4.

Čl. II zákona č. 229/2005 Sb.

Čl. II

Přechodná ustanovení
1. Ke dni nabytí účinnosti tohoto
zákona se v již zahájených řízeních ve věci vydání průkazu o způsobilosti řidiče
taxislužby postupuje podle dosud platné právní úpravy.

2. Průkazy o způsobilosti řidiče
taxislužby vydané před nabytím účinnosti tohoto zákona, jejichž platnost má
skončit po nabytí účinnosti tohoto zákona, zůstávají v platnosti po dobu v nich
uvedenou a jejich územní rozsah se rozšiřuje na území celé republiky. Tím není
dotčeno ustanovení §
21a.