SBÍRKA ZÁKONŮ
ČESKÉ REPUBLIKY

Profil aktualizovaného znění:

Titul původního předpisu:

Zákon SPRÁVNÍ ŘÁD

Citace pův. předpisu: 500/2004 Sb.

Částka: 174/2004 Sb.

Datum přijetí: 24. června 2004

Rozeslána dne: 24. září 2004

Datum účinnosti: 1. ledna 2006

Změny a
doplňky předpisu:

provedené

číslo

s účinností dnem

Úplne znění

zákonem

413/2005 Sb.

1. ledna 2006

Text aktualizovaného znění předpisu:
(Poslední změny vyznačeny
podtržením)

ZÁKON

SPRÁVNÍ ŘÁD

Parlament se usnesl na tomto zákoně
České republiky:

ČÁST PRVNÍ

ÚVODNÍ USTANOVENÍ

HLAVA I

PŘEDMĚT ÚPRAVY

§ 1
(1)
Tento zákon upravuje postup orgánů moci výkonné, orgánů územních samosprávných
celků1) a jiných orgánů, právnických a fyzických osob, pokud
vykonávají působnost v oblasti veřejné správy (dále jen "správní
orgán").

(2) Tento zákon
nebo jeho jednotlivá ustanovení se použijí, nestanoví-li zvláštní zákon jiný
postup.

(3) Tento zákon
se nepoužije pro občanskoprávní, obchodněprávní a pracovněprávní úkony prováděné
správními orgány a na vztahy mezi orgány téhož územního samosprávného celku při
výkonu samostatné působnosti.

HLAVA II

ZÁKLADNÍ ZÁSADY ČINNOSTI SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

§ 2
(1)
Správní orgán postupuje v souladu se zákony a ostatními právními předpisy, jakož
i mezinárodními smlouvami, které jsou součástí právního řádu (dále jen "právní
předpisy"). Kde se v tomto zákoně mluví o zákoně, rozumí se tím též mezinárodní
smlouva, která je součástí právního řádu.

(2) Správní orgán uplatňuje svou
pravomoc pouze k těm účelům, k nimž mu byla zákonem nebo na základě zákona
svěřena, a v rozsahu, v jakém mu byla svěřena.

(3) Správní orgán šetří práva nabytá
v dobré víře, jakož i oprávněné zájmy osob, jichž se činnost správního orgánu v
jednotlivém případě dotýká (dále jen "dotčené osoby"), a může zasahovat do
těchto práv jen za podmínek stanovených zákonem a v nezbytném
rozsahu.

(4) Správní
orgán dbá, aby přijaté řešení bylo v souladu s veřejným zájmem a aby odpovídalo
okolnostem daného případu, jakož i na to, aby při rozhodování skutkově shodných
nebo podobných případů nevznikaly nedůvodné rozdíly.

§ 3
Nevyplývá-li ze zákona něco jiného,
postupuje správní orgán tak, aby byl zjištěn stav věci, o němž nejsou důvodné
pochybnosti, a to v rozsahu, který je nezbytný pro soulad jeho úkonu s požadavky
uvedenými v § 2.

§ 4
(1)
Veřejná správa je službou veřejnosti. Každý, kdo plní úkoly vyplývající z
působnosti správního orgánu, má povinnost se k dotčeným osobám chovat zdvořile a
podle možností jim vycházet vstříc.

(2) Správní orgán v souvislosti se
svým úkonem poskytne dotčené osobě přiměřené poučení o jejích právech a
povinnostech, je-li to vzhledem k povaze úkonu a osobním poměrům dotčené osoby
potřebné.

(3) Správní
orgán s dostatečným předstihem uvědomí dotčené osoby o úkonu, který učiní, je-li
to potřebné k hájení jejich práv a neohrozí-li to účel úkonu.

(4) Správní orgán umožní dotčeným
osobám uplatňovat jejich práva a oprávněné zájmy.

§ 5
Pokud
to povaha projednávané věci umožňuje, pokusí se správní orgán o smírné
odstranění rozporů, které brání řádnému projednání a rozhodnutí dané
věci.

§ 6
(1)
Správní orgán vyřizuje věci bez zbytečných průtahů. Nečiní-li správní orgán
úkony v zákonem stanovené lhůtě nebo ve lhůtě přiměřené, není-li zákonná lhůta
stanovena, použije se ke zjednání nápravy ustanovení o ochraně před nečinností
(§ 80).

(2) Správní
orgán postupuje tak, aby nikomu nevznikaly zbytečné náklady, a dotčené osoby co
možná nejméně zatěžuje. Podklady od dotčené osoby vyžaduje jen tehdy, stanoví-li
tak právní předpis. Lze-li však potřebné údaje získat z úřední evidence, kterou
správní orgán sám vede, a pokud o to dotčená osoba požádá, je povinen jejich
obstarání zajistit. Při opatřování údajů podle tohoto ustanovení má správní
orgán vůči třetím osobám, jichž se tyto údaje mohou týkat, stejné postavení jako
dotčená osoba, na jejíž požádání údaje opatřuje.

§ 7
(1)
Dotčené osoby mají při uplatňování svých procesních práv rovné postavení.
Správní orgán postupuje vůči dotčeným osobám nestranně a vyžaduje od všech
dotčených osob plnění jejich procesních povinností rovnou měrou.

(2) Tam, kde by rovnost dotčených
osob mohla být ohrožena, správní orgán učiní opatření potřebná k jejímu
zajištění.

§ 8
(1)
Správní orgány dbají vzájemného souladu všech postupů, které probíhají současně
a souvisejí s týmiž právy nebo povinnostmi dotčené osoby. Na to, že současně
probíhá více takových postupů u různých správních orgánů nebo u jiných orgánů
veřejné moci, je dotčená osoba povinna správní orgány bezodkladně
upozornit.

(2) Správní
orgány vzájemně spolupracují v zájmu dobré správy.

ČÁST DRUHÁ

OBECNÁ USTANOVENÍ O SPRÁVNÍM ŘÍZENÍ

HLAVA I

SPRÁVNÍ ŘÍZENÍ

§ 9
Správní
řízení je postup správního orgánu, jehož účelem je vydání rozhodnutí, jímž se v
určité věci zakládají, mění nebo ruší práva anebo povinnosti jmenovitě určené
osoby nebo jímž se v určité věci prohlašuje, že taková osoba práva nebo
povinnosti má anebo nemá.

HLAVA II

SPRÁVNÍ ORGÁNY

Díl 1

Příslušnost správních orgánů

§ 10

Věcná příslušnost
Správní orgány jsou věcně příslušné
jednat a rozhodovat ve věcech, které jim byly svěřeny zákonem nebo na základě
zákona.

§ 11

Místní příslušnost
(1) Místní příslušnost správního
orgánu je určena

a)

v řízeních týkajících se činnosti účastníka řízení (§ 27) místem
činnosti,

b)

v řízeních týkajících se nemovitosti místem, kde se nemovitost
nachází,

c)

v ostatních řízeních týkajících se podnikatelské činnosti účastníka
řízení, který je fyzickou osobou, místem podnikání,2)

d)

v ostatních řízeních týkajících se fyzické osoby místem jejího trvalého
pobytu,3) popřípadě místem pobytu na území České republiky podle
druhu pobytu cizince4) (dále jen "místo trvalého pobytu"); nemá-li
fyzická osoba místo trvalého pobytu na území České republiky, je místní
příslušnost určena posledním známým místem jejího pobytu na území České
republiky,

e)

v ostatních řízeních týkajících se právnické osoby místem jejího sídla
nebo místem sídla její organizační složky;5) u zahraniční právnické
osoby je místní příslušnost správního orgánu určena sídlem její organizační
složky zřízené v České republice; po zrušení organizační složky je místní
příslušnost určena posledním sídlem této organizační složky na území České
republiky.

(2)
Je-li místně příslušných více správních orgánů a nedohodnou-li se jinak, provede
řízení ten z nich, u něhož jako prvního byla podána žádost nebo který z moci
úřední učinil úkon jako první. V ostatních případech nebo nelze-li podmínky
místní příslušnosti určit, určí místní příslušnost usnesením nejblíže společně
nadřízený správní orgán. Není-li takového orgánu, určí místní příslušnost
usnesením ústřední správní úřad,6) do jehož působnosti rozhodovaná
věc náleží.

§ 12

Postoupení pro nepříslušnost
Dojde-li podání (§ 37) správnímu
orgánu, který není věcně nebo místně příslušný, bezodkladně je usnesením
postoupí příslušnému správnímu orgánu a současně o tom uvědomí toho, kdo podání
učinil (dále jen "podatel"). Má-li správní orgán, jemuž bylo podání postoupeno,
za to, že není věcně nebo místně příslušný, může je usnesením postoupit dalšímu
správnímu orgánu nebo vrátit jen se souhlasem svého nadřízeného správního
orgánu. Usnesení vydaná podle tohoto ustanovení se pouze poznamenají do
spisu.

Dožádání

§ 13
(1)
Příslušný správní orgán může usnesením dožádat podřízený nebo nadřízený správní
orgán anebo jiný věcně příslušný správní orgán (dále jen "dožádaný správní
orgán") o provedení úkonu, který by sám mohl provést jen s obtížemi nebo s
neúčelnými náklady anebo který by nemohl provést vůbec. Toto usnesení se
doručuje pouze dožádanému správnímu orgánu a nelze se proti němu
odvolat.

(2) Dožádaný
správní orgán provede dožádaný úkon, jakož i úkony, které zajišťují účel
dožádání.

(3) Dožádaný
správní orgán provede úkon bez zbytečného odkladu. Pokud nelze provést úkon
bezodkladně, provede ho dožádaný správní orgán ve lhůtě 30 dnů ode dne doručení
dožádání. V případě, že dožádaný správní orgán nemůže lhůtu dodržet, může jemu
nadřízený správní orgán na jeho návrh lhůtu prodloužit o dobu nezbytně
nutnou.

(4) Pokud by
dožádání bylo v rozporu s právními předpisy, dožádaný správní orgán usnesením,
které se pouze poznamená do spisu, odmítne úkon provést a vyrozumí o tom
dožadující správní orgán. Dožádaný správní orgán, který není ve vztahu
podřízenosti k orgánu dožadujícímu, může odmítnout provedení úkonu též proto, že
by jeho provedení vážně ohrozilo plnění jeho vlastních úkolů, nebo proto, že
provedení dožádání by vyžadovalo vynaložení neúměrných nákladů. Provedení
dožádání lze odmítnout jen s předchozím souhlasem nadřízeného správního
orgánu.

(5) Dožádaný
správní orgán má oprávnění podle § 136 odst. 4.

(6) Dožádání do ciziny upravují
zvláštní právní předpisy.7)

Díl 2

Vyloučení z projednávání a rozhodování věci

§ 14
(1)
Každá osoba bezprostředně se podílející na výkonu pravomoci správního orgánu
(dále jen "úřední osoba"), o níž lze důvodně předpokládat, že má s ohledem na
svůj poměr k věci, k účastníkům řízení nebo jejich zástupcům takový zájem na
výsledku řízení, pro nějž lze pochybovat o její nepodjatosti, je vyloučena ze
všech úkonů v řízení, při jejichž provádění by mohla výsledek řízení
ovlivnit.

(2) Účastník
řízení může namítat podjatost úřední osoby, jakmile se o ní dozví. K námitce se
nepřihlédne, pokud účastník řízení o důvodu vyloučení prokazatelně věděl, ale
bez zbytečného odkladu námitku neuplatnil. O námitce rozhodne bezodkladně
usnesením služebně nadřízený úřední osoby nebo ten, kdo má obdobné
postavení8) (dále jen "představený").

(3) Úřední osoba, která se dozví o
okolnostech nasvědčujících, že je vyloučena, je povinna o nich bezodkladně
uvědomit svého představeného. Do doby, než představený posoudí, zda je úřední
osoba vyloučena, a provede potřebné úkony, může tato osoba provádět jen takové
úkony, které nesnesou odkladu.

(4) Představený úřední osoby, která
je vyloučena, za ni bezodkladně určí jinou úřední osobu, která není k
vyloučenému ve vztahu podřízenosti. Usnesení o tom se pouze poznamená do spisu.
Nelze-li určit nikoho jiného, bezodkladně o tom uvědomí nadřízený správní orgán
a spolu s tím mu předá spis. Nadřízený správní orgán postupuje podle § 131 odst.
4.

(5) Vyloučena je též
ta úřední osoba, která se účastnila řízení v téže věci na jiném stupni. Důvodem
vyloučení není účast na úkonech před zahájením řízení nebo na výkonu kontroly
prováděné podle zvláštního zákona.

(6) Ustanovení předchozích odstavců
se nepoužijí pro vedoucí ústředních správních úřadů a státní
tajemníky.

(7)
Ustanovení odstavců 1 až 4 se obdobně užijí pro znalce a tlumočníky.

Díl 3

Vedení řízení a úkony správních orgánů

§ 15

Vedení řízení
(1) Jednotlivé úkony v řízení se
činí písemně, pokud zákon nestanoví jinak nebo pokud to nevylučuje povaha věci.
Jednotlivé sdělení v průběhu řízení lze vůči přítomnému účastníku řízení učinit
ústně, pokud ten na písemné formě netrvá. Obsah úkonů prováděných jinou než
písemnou formou se poznamená do spisu, nestanoví-li zákon jinak.

(2) Úkony správního orgánu v řízení
provádějí úřední osoby oprávněné k tomu podle vnitřních předpisů správního
orgánu nebo pověřené vedoucím správního orgánu (dále jen "oprávněné úřední
osoby").

(3) Oprávněné
úřední osoby jsou povinny zachovávat mlčenlivost o skutečnostech, o kterých se
dozvěděly v souvislosti s řízením a které v zájmu zajištění řádného výkonu
veřejné správy nebo v zájmu jiných osob vyžadují, aby zůstaly utajeny,
nestanoví-li zákon jinak. Této povinnosti jsou oprávněné úřední osoby zproštěny
jen z důvodů stanovených zvláštním zákonem nebo vysloví-li souhlas osoba, jíž se
předmětná skutečnost dotýká. Ustanovení zvláštních zákonů o zproštění povinnosti
mlčenlivosti tím nejsou dotčena.

(4) O tom, kdo je v dané věci
oprávněnou úřední osobou, se provede záznam do spisu a správní orgán o tom
účastníka řízení na požádání informuje. Oprávněná úřední osoba na požádání
účastníka řízení sdělí své jméno, příjmení, služební nebo obdobné označení a ve
kterém organizačním útvaru správního orgánu je
zařazena.9)

§ 16

Jednací jazyk
(1) V řízení se jedná a písemnosti
se vyhotovují v českém jazyce. Účastníci řízení mohou jednat a písemnosti mohou
být předkládány i v jazyce slovenském.

(2) Písemnosti vyhotovené v cizím
jazyce musí účastník řízení předložit v originálním znění a současně v úředně
ověřeném překladu do jazyka českého, pokud správní orgán nesdělí účastníkovi
řízení, že takový překlad nevyžaduje. Takové prohlášení může správní orgán
učinit na své úřední desce i pro neurčitý počet řízení v budoucnu.

(3) Každý, kdo prohlásí, že neovládá
jazyk, jímž se vede jednání, má právo na tlumočníka10) zapsaného v
seznamu tlumočníků, kterého si obstará na své náklady. V řízení o žádosti si
žadatel, který není občanem České republiky, obstará tlumočníka na své náklady
sám, nestanoví-li zákon jinak.11)

(4) Občan České republiky
příslušející k národnostní menšině, která tradičně a dlouhodobě žije na území
České republiky,12) má před správním orgánem právo činit podání a
jednat v jazyce své národnostní menšiny. Nemá-li správní orgán úřední osobu
znalou jazyka národnostní menšiny, obstará si tento občan tlumočníka zapsaného v
seznamu tlumočníků. Náklady tlumočení a náklady na pořízení překladu v tomto
případě nese správní orgán.

(5) Osobám neslyšícím správní orgán
ustanoví tlumočníka znakové řeči podle zvláštního zákona.13)
Neslyšící osobě, která neovládá znakovou řeč, ustanoví prostředníka, který je
schopen se s ní dorozumět pomocí metody zřetelné artikulace. Osobě hluchoslepé
bude ustanoven prostředník, který je schopen se s ní dorozumět pomocí řeči pro
hluchoslepé. Prostředník je ustanovován za stejných podmínek, za jakých je
ustanovován tlumočník znakové řeči. O ustanovení tlumočníka nebo prostředníka
vydává správní orgán usnesení, které se oznamuje pouze osobám, jichž se
dotýká.

§ 17

Spis
(1) V každé věci se zakládá spis.
Každý spis musí být označen spisovou značkou. Spis tvoří zejména podání,
protokoly, záznamy, písemná vyhotovení rozhodnutí a další písemnosti, které se
vztahují k dané věci. Přílohou, která je součástí spisu, jsou zejména důkazní
prostředky, obrazové a zvukové záznamy a záznamy na elektronických médiích. Spis
musí obsahovat soupis všech svých součástí, včetně příloh, s určením data, kdy
byly do spisu vloženy.

(2) Zasílají-li se dožádané spisy v
poštovní zásilce, musí odesílající správní orgán zvolit takovou poštovní službu,
která zahrnuje stvrzení podání a dodání poštovní zásilky.

(3) Z důvodu ochrany utajovaných
informací a z důvodu ochrany jiných skutečností, na něž se vztahuje
zákonem uložená nebo uznaná povinnost mlčenlivosti, se v případech stanovených
zvláštním zákonem část písemností nebo záznamů uchovává odděleně mimo
spis.

(4) Nevykonává-li
příslušný správní orgán spisovou službu, předá spis po právní moci rozhodnutí
správnímu orgánu, který pro něj spisovou službu vykonává.

§ 18

Protokol
(1) O ústním jednání (§ 49) a o
ústním podání, výslechu svědka, výslechu znalce, provedení důkazu listinou a
ohledání, pokud jsou prováděny mimo ústní jednání, jakož i o jiných úkonech
souvisejících s řízením v dané věci, při nichž dochází ke styku s účastníky
řízení, se sepisuje protokol. Kromě protokolu lze též pořídit obrazový nebo
zvukový záznam.

(2)
Protokol obsahuje zejména místo, čas a označení úkonů, které jsou předmětem
zápisu, údaje umožňující identifikaci přítomných osob, vylíčení průběhu
předmětných úkonů, označení správního orgánu a jméno, příjmení a funkci nebo
služební číslo oprávněné úřední osoby, která úkony provedla. Údaji umožňujícími
identifikaci fyzické osoby se rozumějí jméno, příjmení, datum narození a místo
trvalého pobytu, popřípadě jiný údaj podle zvláštního zákona.

(3) Protokol podepisuje oprávněná
úřední osoba, popřípadě osoba, která byla pověřena sepsáním protokolu, a dále
všechny osoby, které se jednání nebo provedení úkonu zúčastnily. Odepření
podpisu, důvody odepření a námitky proti obsahu protokolu se v protokolu
zaznamenají.

(4) Jiné
osoby, jichž se obsah protokolu přímo dotýká, mohou bezprostředně po seznámení s
protokolem podat stížnost (§ 175) proti jeho obsahu.

(5) Opravy zřejmých nesprávností,
kterými jsou zejména chyby v psaní a počtech, v protokolu provádí oprávněná
úřední osoba, která je stvrdí svým podpisem. Každá oprava musí být provedena
tak, aby původní zápis zůstal čitelný. Může-li mít oprava právní význam,
účastníci řízení se o ní vyrozumí.

(6) V případě jiných oprav, než
které jsou uvedeny v odstavci 5, se o provedení opravy rozhodne usnesením, které
se pouze poznamená do spisu.

Díl 4

Doručování

§ 19

Společné ustanovení o doručování
(1) Písemnost doručuje správní
orgán, který ji vyhotovil. Může tak učinit sám; v zákonem stanovených případech
může písemnost doručit prostřednictvím obecního úřadu, jemu naroveň postaveného
správního orgánu14) (dále jen "obecní úřad") nebo prostřednictvím
policejního orgánu příslušného podle místa doručení; je-li k řízení příslušný
orgán obce, může písemnost doručit prostřednictvím obecní policie.

(2) Písemnost lze doručit také
prostřednictvím provozovatele poštovních služeb. Správní orgán zvolí takovou
poštovní službu, aby z uzavřené poštovní smlouvy15) vyplývala
povinnost dodat poštovní zásilku obsahující písemnost způsobem, který je v
souladu s požadavky tohoto zákona na doručení písemnosti.

(3) Nevylučuje-li to zákon nebo
povaha věci, na požádání účastníka řízení správní orgán doručuje na adresu pro
doručování nebo elektronickou adresu,16) kterou mu účastník řízení
sdělí, zejména může-li to přispět k urychlení řízení; taková adresa může být
sdělena i pro řízení, která mohou být u téhož správního orgánu zahájena v
budoucnu.

(4) Do
vlastních rukou adresáta se doručují písemnosti podle § 59, § 72 odst. 1,
písemnosti, o nichž tak stanoví zvláštní zákon, a jiné písemnosti, nařídí-li to
oprávněná úřední osoba.

(5) Do vlastních rukou se doručuje i
písemnost, u níž hrozí, že by mohla být vydána jinému účastníkovi řízení, který
má na věci protichůdný zájem. Jestliže je písemnost doručena jinému účastníkovi
řízení, který má na věci protichůdný zájem, písemnost se považuje za doručenou
jen v případě, že adresát písemnosti její převzetí od příjemce uzná nebo že je z
jeho postupu v řízení zjevné, že mu bylo doručeno.

(6) Je-li pro řízení třeba, aby bylo
doručení doloženo, musí být zajištěn písemný doklad stvrzující, že písemnost
byla doručena nebo že poštovní zásilka obsahující písemnost byla dodána, včetně
dne, kdy se tak stalo. Nelze-li doručení prokázat, je nutno doručit opakovaně.
Písemného dokladu o doručení nebo dodání však není zapotřebí, je-li z postupu
účastníka řízení v řízení zjevné, že mu bylo doručeno, a je-li možné v řízení
postupovat i bez tohoto dokladu.

(7) Doručovatelé jsou oprávněni
zjišťovat totožnost adresáta a osob, které jsou za něj oprávněny písemnost
převzít. Tyto osoby jsou povinny na výzvu doručovatele předložit průkaz
totožnosti (§ 36 odst. 4). Provádí-li doručovatel úkony podle tohoto zákona, má
postavení úřední osoby a povinnosti nositele poštovního tajemství podle
zvláštního zákona.17)

(8) Písemnosti uvedené v odstavci 4
se na požádání adresáta doručují jiným způsobem podle tohoto zákona; v takovém
případě platí, že písemnost je doručena třetím dnem ode dne, kdy byla odeslána.
V případě doručování na elektronickou adresu platí, že písemnost je doručena v
okamžiku, kdy převzetí doručované písemnosti potvrdí adresát zprávou opatřenou
jeho zaručeným elektronickým podpisem.16) Nepotvrdí-li adresát
převzetí písemnosti nejpozději následující pracovní den po odeslání zprávy,
která se nevrátila jako nedoručitelná (odstavec 9), doručí správní orgán
písemnost, jako by adresát o doručení na elektronickou adresu
nepožádal.

(9) Pokud
nebylo možno doručit písemnost doručovanou na elektronickou adresu adresáta
podle odstavce 3 nebo 8, protože se datová zpráva vrátila jako nedoručitelná,
učiní správní orgán neprodleně další pokus o její doručení; bude-li další pokus
o doručení neúspěšný, doručí písemnost, jako by adresát o doručení na
elektronickou adresu nepožádal.

§ 20

Doručování fyzickým osobám
(1) Fyzické osobě se písemnost
doručuje na adresu pro doručování (§ 19 odst. 3), na adresu jejího trvalého
pobytu, ve věcech podnikání do místa podnikání, nebo při doručování
prostřednictvím veřejné datové sítě na její elektronickou adresu; fyzické osobě
lze však doručit, kdekoli bude zastižena. Provádí-li doručení sám správní orgán,
mohou osoby doručení provádějící doručit i mimo územní obvod tohoto správního
orgánu.

(2) Písemnost,
která se doručuje do vlastních rukou, lze doručit adresátovi, nebo též tomu,
koho adresát k přijetí písemnosti zmocnil písemnou plnou mocí s úředně ověřeným
podpisem; úřední ověření není třeba, pokud byla plná moc udělena před
doručujícím orgánem.

(3)
Písemnost, která se nedoručuje do vlastních rukou a jejíž převzetí má být
potvrzeno příjemcem, lze doručit adresátovi přímo nebo předáním jiné vhodné
fyzické osobě bydlící, působící nebo zaměstnané v tomtéž místě nebo jeho okolí,
která souhlasí s tím, že písemnost adresátovi předá.

(4) Písemnost, která se nedoručuje
do vlastních rukou nebo jejíž doručení nemá být potvrzeno příjemcem, lze doručit
vložením písemnosti do adresátovy domovní schránky nebo na jiné vhodné místo
anebo způsobem podle odstavce 3.

(5) Při doručování písemnosti, která
souvisí s podnikatelskou činností fyzické osoby a která je doručována na adresu
místa podnikání,2) se postupuje obdobně podle § 21.

(6) Písemnost určenou advokátu,
včetně písemnosti doručované do vlastních rukou, mohou přijmout také advokátní
koncipienti nebo jiní jeho zaměstnanci. Vykonává-li advokacii společně s jinými
advokáty, může být písemnost, včetně písemnosti doručované do vlastních rukou,
odevzdána též těmto advokátům, jejich advokátním koncipientům nebo jiným jejich
zaměstnancům. Jestliže advokát vykonává advokacii jako společník veřejné
obchodní společnosti, mohou písemnost určenou advokátu, včetně písemnosti
doručované do vlastních rukou, přijmout rovněž ostatní společníci této
společnosti, advokátní koncipienti nebo jiní její zaměstnanci. Pro doručování
písemnosti notáři, soudnímu exekutorovi a jiné osobě, která poskytuje právní
pomoc podle zvláštních zákonů, platí věta první až třetí přiměřeně. Ustanovení o
doručování právnickým osobám (§ 21) platí pro doručování písemnosti advokátovi,
notáři, soudnímu exekutorovi a jiné osobě, která poskytuje právní pomoc podle
zvláštních zákonů, obdobně.

§ 21

Doručování právnickým osobám
(1) Právnické osobě se písemnost
doručuje na adresu pro doručování (§ 19 odst. 3), na adresu jejího
sídla2) nebo sídla její organizační složky, jíž se řízení týká; u
zahraniční právnické osoby se doručuje na adresu sídla její organizační složky
zřízené v České republice, týká-li se písemnost činnosti této organizační
složky. Při doručování prostřednictvím veřejné datové sítě se doručuje na
elektronickou adresu právnické osoby. V ostatních případech se zahraničním
právnickým osobám písemnosti doručují způsobem uvedeným v § 22.

(2) Písemnost, která se doručuje do
vlastních rukou, jsou oprávněny převzít orgány a osoby uvedené v § 30 nebo jiné
osoby, které byly pověřeny písemnosti přijímat.

(3) Právnická osoba nemůže žádat o
prominutí zmeškání úkonu s poukazem na to, že se na adrese jejího sídla nebo
sídla její organizační složky nikdo nezdržuje. Správní orgán však v případě, že
na uvedené adrese nebyl nikdo zastižen, může písemnost doručit osobám uvedeným v
§ 30 na jejich adresu.

(4) Písemnost, která se nedoručuje
do vlastních rukou a jejíž převzetí má být potvrzeno příjemcem, lze doručit
fyzické osobě, která je za adresáta oprávněna písemnost převzít, fyzické osobě,
která převzetí písemnosti potvrdí razítkem adresáta, popřípadě též jiné vhodné
fyzické osobě bydlící, působící nebo zaměstnané v tomtéž místě nebo jeho okolí,
která souhlasí s tím, že poštovní zásilku s písemností adresátovi
předá.

(5) Písemnost,
která se nedoručuje do vlastních rukou a jejíž převzetí nemá být potvrzeno
příjemcem, lze doručit vložením písemnosti do adresátovy domovní schránky nebo
na jiné vhodné místo anebo způsobem podle odstavce 4.

(6) Ustanovení odstavců 1 až 5 se
přiměřeně vztahují i na doručování správním orgánům a jiným orgánům veřejné
moci.

§ 22

Doručování do ciziny
Adresátům, kteří se zdržují v cizině
nebo jejichž sídlo nebo pobyt, popřípadě jiná adresa pro doručování podle § 19
odst. 3 je v cizině, lze doručit prostřednictvím provozovatele poštovních služeb
nebo prostřednictvím příslušného orgánu státní správy pověřeného k doručování
písemností do ciziny. Pokud se tímto způsobem nepodaří písemnost doručit,
ustanoví jim správní orgán opatrovníka [§ 32 odst. 2 písm. d)].

§ 23

Uložení
(1) Nebyl-li v případě doručování
podle § 20 adresát zastižen a písemnost nebylo možno doručit ani jiným způsobem
přípustným podle § 20, písemnost se uloží.

(2) Nebyla-li v případě doručování
podle § 21 zastižena žádná osoba, které by bylo možno písemnost doručit, a
písemnost nebylo možno doručit ani jiným způsobem přípustným podle § 21,
písemnost se uloží.

(3)
Písemnost se uloží

a)

u správního orgánu, který ji vyhotovil, nebo

b)

u obecního úřadu nebo v provozovně provozovatele poštovních služeb, pokud
se doručuje jejich prostřednictvím.

(4) Adresát se vyzve vložením
oznámení o neúspěšném doručení písemnosti do domovní schránky nebo na jiné
vhodné místo, aby si uloženou písemnost ve lhůtě 15 dnů vyzvedl; současně se mu
sdělí, kde, odkdy a v kterou denní dobu si lze písemnost vyzvednout. Po uplynutí
15 dnů se písemnost vrátí správnímu orgánu, který ji vyhotovil.

(5) Zároveň s oznámením podle
odstavce 4 se adresát písemně poučí o právních důsledcích, které by jeho
případné jednání podle § 24 odst. 1, 3 a 4 vyvolalo. Toto poučení musí obsahovat
i označení správního orgánu, který písemnost odesílá, a jeho adresu.

§ 24

Překážky při doručování
(1) Jestliže si adresát uložené
písemnosti písemnost ve lhůtě 10 dnů ode dne, kdy byla k vyzvednutí připravena,
nevyzvedne, písemnost se považuje za doručenou posledním dnem této
lhůty.

(2) Prokáže-li
adresát, že si pro dočasnou nepřítomnost nebo z jiného vážného důvodu nemohl bez
svého zavinění uloženou písemnost ve stanovené lhůtě vyzvednout, může za
podmínek ustanovení § 41 požádat o prominutí zmeškání úkonu.

(3) Jestliže adresát písemnosti,
který je fyzickou osobou, nebo fyzická osoba, které má být předána písemnost
adresovaná právnické osobě, pokus o doručení písemnosti znemožní tím, že ji
odmítne převzít nebo že neposkytne součinnost nezbytnou k řádnému doručení,
předá se jí poučení o právních důsledcích, které z jejího jednání uvedeného v
odstavci 4 vyplývají; nového poučení však není zapotřebí, pokud se ho adresátovi
dostalo již podle § 23 odst. 5.

(4) Jestliže osoba uvedená v
odstavci 3 předání poučení znemožní nebo jestliže i přes poučení podle § 23
odst. 5 nebo podle odstavce 3 doručení neumožní, písemnost se považuje za
doručenou dnem, kdy k neúspěšnému pokusu o doručení došlo.

§ 25

Doručování veřejnou vyhláškou
(1) Osobám neznámého pobytu nebo
sídla a osobám, jimž se prokazatelně nedaří doručovat, jakož i osobám, které
nejsou známy, a v dalších případech, které stanoví zákon, se doručuje veřejnou
vyhláškou.

(2) Doručení
veřejnou vyhláškou se provede tak, že se písemnost, popřípadě oznámení o
možnosti převzít písemnost, vyvěsí na úřední desce správního orgánu, který
písemnost doručuje; na písemnosti se vyznačí den vyvěšení. Písemnost nebo
oznámení se zveřejní též způsobem umožňujícím dálkový přístup. Patnáctým dnem po
vyvěšení se písemnost považuje za doručenou, byla-li v této lhůtě splněna i
povinnost podle věty druhé.

(3) Jde-li o řízení, ve kterém se
veřejnou vyhláškou doručuje ve správních obvodech několika obcí, správní orgán,
který písemnost doručuje, ji nejpozději v den vyvěšení zašle též příslušným
obecním úřadům, které jsou povinny písemnost bezodkladně vyvěsit na svých
úředních deskách na dobu nejméně 15 dnů. Dnem vyvěšení je den vyvěšení na úřední
desce správního orgánu, který písemnost doručuje. Jinak platí ustanovení
odstavce 2 obdobně.

(4)
Týká-li se veřejná vyhláška záležitosti práv příslušníků národnostních menšin a
je-li ve správním obvodu správního orgánu zřízen výbor pro národnostní menšiny
nebo jiný orgán pro záležitosti národnostních menšin, veřejnou vyhlášku správní
orgán uveřejní též v jazyce příslušné národnostní menšiny.

(5) Fyzické osoby, které vykonávají
působnost v oblasti veřejné správy, doručují veřejnou vyhláškou prostřednictvím
úřední desky obecního úřadu v místě výkonu jejich působnosti.

§ 26

Úřední deska
(1) Každý správní orgán zřizuje
úřední desku, která musí být nepřetržitě veřejně přístupná. Pro orgány územního
samosprávného celku se zřizuje jedna úřední deska. Obsah úřední desky se
zveřejňuje i způsobem umožňujícím dálkový přístup.

(2) Ustanovení odstavce 1 se
nevztahuje na fyzické osoby, které vykonávají působnost správního orgánu, s
výjimkou podnikajících fyzických osob, u nichž výkon této působnosti souvisí s
předmětem podnikání.

(3)
Není-li správní orgán schopen zajistit zveřejnění obsahu úřední desky způsobem
umožňujícím dálkový přístup podle odstavce 1, uzavře osoba uvedená v § 160 odst.
1, jejíž je tento správní orgán součástí, s obcí s rozšířenou působností, v
jejímž správním obvodu má sídlo, veřejnoprávní smlouvu (§ 160) o zveřejňování
obsahu úřední desky způsobem umožňujícím dálkový přístup.

(4) Nedojde-li k uzavření
veřejnoprávní smlouvy podle odstavce 3, postupuje se v případě obecního úřadu
podle zvláštního zákona.18) V případě jiného správního orgánu
rozhodne nadřízený správní orgán, že pro něj bude tuto povinnost vykonávat sám
nebo že jejím vykonáváním pověří jiný podřízený věcně příslušný správní orgán ve
svém správním obvodu. Rozhodnutí nadřízeného správního orgánu se zveřejní
nejméně po dobu 15 dnů na úřední desce správního orgánu, který povinnost
neplnil.

HLAVA III

ÚČASTNÍCI ŘÍZENÍ A ZASTOUPENÍ

Díl 1

Účastníci řízení

§ 27
(1)
Účastníky řízení (dále jen "účastník") jsou

a)

v řízení o žádosti žadatel a další dotčené osoby, na které se pro
společenství práv nebo povinností s žadatelem musí vztahovat rozhodnutí
správního orgánu;

b)

v řízení z moci úřední dotčené osoby, jimž má rozhodnutí založit, změnit
nebo zrušit právo anebo povinnost nebo prohlásit, že právo nebo povinnost mají
anebo nemají.

(2) Účastníky jsou též další dotčené
osoby, pokud mohou být rozhodnutím přímo dotčeny ve svých právech nebo
povinnostech.

(3)
Účastníky jsou rovněž osoby, o kterých to stanoví zvláštní zákon. Nestanoví-li
zvláštní zákon jinak, mají postavení účastníků podle odstavce 2, ledaže jim má
rozhodnutí založit, změnit nebo zrušit právo anebo povinnost nebo prohlásit, že
právo nebo povinnost mají anebo nemají; v tom případě mají postavení účastníků
podle odstavce 1.

§ 28
(1) Za
účastníka bude v pochybnostech považován i ten, kdo tvrdí, že je účastníkem,
dokud se neprokáže opak. O tom, zda osoba je či není účastníkem, vydá správní
orgán usnesení, jež se oznamuje pouze tomu, o jehož účasti v řízení bylo
rozhodováno, a ostatní účastníci se o něm vyrozumí. Postup podle předchozí věty
nebrání dalšímu projednávání a rozhodnutí věci.

(2) Jestliže osoba, o níž bylo
usnesením rozhodnuto, že není účastníkem, podala proti tomuto usnesení odvolání,
jemuž bylo vyhověno, a mezitím zmeškala úkon, který by jako účastník mohla
učinit, je oprávněna tento úkon učinit do 15 dnů od oznámení rozhodnutí o
odvolání; ustanovení § 41 odst. 6 věty druhé platí obdobně.

§ 29

Procesní způsobilost
(1) Každý je způsobilý činit v
řízení úkony samostatně (dále jen "procesní způsobilost") v tom rozsahu, v jakém
mu zákon přiznává způsobilost k právním úkonům.19) Ustanovení § 28 se
použije obdobně.

(2)
Procesní způsobilost nemají fyzické osoby, které byly soudem zbaveny
způsobilosti k právním úkonům; osoby, jejichž způsobilost k právním úkonům byla
soudem omezena, nemají procesní způsobilost v rozsahu tohoto
omezení.20)

(3) Správní orgán může dát
příležitost fyzické osobě, která nemá procesní způsobilost, aby se v průběhu
řízení k věci vyjádřila.

(4) V řízení, jehož účastníkem je
nezletilé dítě, které je schopno formulovat své názory, postupuje správní orgán
tak, aby byl zjištěn názor nezletilého dítěte ve věci. Za tím účelem správní
orgán poskytne dítěti možnost, aby bylo vyslyšeno buď přímo, nebo
prostřednictvím zástupce nebo příslušného orgánu sociálně-právní ochrany dětí.
Vyžaduje-li to zájem dítěte, lze jeho názor zjistit i bez přítomnosti rodičů
nebo jiných osob zodpovědných za výchovu dítěte. V takovém případě správní orgán
k úkonu přibere jinou vhodnou dospělou osobu. K názoru dítěte správní orgán
přihlíží s přihlédnutím k jeho věku a rozumové vyspělosti.

(5) Úkony týkající se společných
věcí nebo práv činí účastníci společně, pokud ze zvláštního zákona21)
nevyplývá něco jiného.

§ 30

Úkony právnické osoby
(1) Jménem právnické osoby činí
úkony ten, kdo je k tomu oprávněn v řízení před soudem podle zvláštního
zákona.22)

(2) V téže věci může za právnickou
osobu současně činit úkony jen jedna osoba.

(3) V řízení před správním orgánem
činí úkony jménem státu vedoucí organizační složky státu, příslušné podle
zvláštního právního předpisu, nebo jím pověřený zaměstnanec zařazený do této
nebo jiné organizační složky státu.

(4) Za územní samosprávný celek činí
úkony ten, kdo je podle zvláštního zákona oprávněn územní samosprávný celek
navenek zastupovat, jeho zaměstnanec nebo člen zastupitelstva, který byl touto
osobou pověřen.

(5)
Každý, kdo činí úkony, musí prokázat své oprávnění.

§ 31

Zástupce
Zástupcem účastníka je zákonný
zástupce, opatrovník nebo zmocněnec; zástupcem účastníků, jejichž zájmy si
neodporují, může být i společný zmocněnec nebo společný zástupce.

§ 32

Zastoupení na základě zákona a opatrovnictví
(1) V rozsahu, v jakém účastník nemá
procesní způsobilost, musí být zastupován zákonným zástupcem.

(2) Správní orgán ustanoví
opatrovníka

a)

účastníkovi uvedenému v odstavci 1, pokud nemá zákonného zástupce nebo
nemůže-li ho zákonný zástupce zastupovat a nemá-li opatrovníka podle
zvláštního zákona,

b)

osobám, kterým brání jiná právní překážka, aby v řízení samy činily úkony,
jestliže si nezvolily zmocněnce,

c)

právnické osobě, která nemá orgán způsobilý za ni jednat, popřípadě jemuž
lze doručovat, popřípadě je-li v jiném řízení předmětem sporu, kdo tímto
orgánem právnické osoby je,

d)

osobám neznámého pobytu nebo sídla a osobám, jimž se prokazatelně nedaří
doručovat,

e)

osobám, které nejsou známy,

f)

osobám zvlášť těžce zdravotně postiženým, s nimiž se nelze dorozumět ani
prostřednictvím tlumočníka nebo prostředníka podle § 16 odst. 5,

g)

osobám stiženým přechodnou duševní poruchou, která jim brání samostatně v
řízení jednat, je-li to nezbytné k hájení jejich práv; v těchto případech
správní orgán rozhoduje na základě odborného lékařského posudku,

h)

účastníkům uvedeným v § 27 odst. 1, kterým se nepodařilo oznámit zahájení
řízení z moci úřední (§ 46 odst. 2), nebo

i)

účastníkům, o nichž tak stanoví zvláštní zákon.

(3) Nejde-li o účastníka, kterému má
být v řízení uložena povinnost nebo odňato právo, správní orgán opatrovníka
podle odstavce 2 písm. d) a e) neustanoví a účastníkům tam uvedeným doručuje
veřejnou vyhláškou.

(4)
Opatrovníkem správní orgán ustanoví toho, u koho je osoba, jíž se opatrovník
ustanovuje, v péči, anebo jinou vhodnou osobu. Tato osoba je povinna funkci
opatrovníka přijmout, pokud jí v tom nebrání závažné důvody. Opatrovníkem nelze
ustanovit osobu, o níž lze mít důvodně za to, že má takový zájem na výsledku
řízení, který odůvodňuje obavu, že nebude řádně hájit zájmy
opatrovance.

(5) O
ustanovení opatrovníka rozhoduje správní orgán usnesením.

(6) Usnesení o ustanovení
opatrovníka se oznamuje pouze tomu, kdo je ustanovován opatrovníkem, a
nevylučuje-li to povaha věci nebo stav opatrovance, který způsobuje, že
opatrovanec by nebyl schopen vnímat obsah usnesení, též opatrovanci.

(7) Nedbá-li opatrovník o ochranu
práv nebo zájmů opatrovance nebo lze-li mít důvodně za to, že opatrovník má
takový zájem na výsledku řízení, který odůvodňuje obavu, že nebude řádně hájit
zájmy opatrovance, správní orgán usnesením zruší předchozí ustanovení
opatrovníka a ustanoví opatrovníkem někoho jiného.

(8) Funkce opatrovníka zaniká,
jakmile zastoupený začal být zastupován zákonným zástupcem nebo nabyl procesní
způsobilosti anebo pominuly důvody, pro něž byl opatrovník ustanoven. Tuto
skutečnost správní orgán poznamená do spisu, jakmile se o ní dozví; v
pochybnosti rozhodne usnesením, které se oznamuje pouze opatrovníkovi a
opatrovanci nebo jeho zákonnému zástupci.

§ 33

Zastoupení na základě plné moci
(1) Účastník si může zvolit
zmocněnce. Zmocnění k zastoupení se prokazuje písemnou plnou mocí. Plnou moc lze
udělit i ústně do protokolu. V téže věci může mít účastník současně pouze
jednoho zmocněnce.

(2)
Zmocnění může být uděleno

a)

k určitému úkonu, skupině úkonů nebo pro určitou část řízení,

b)

pro celé řízení,

c)

pro neurčitý počet řízení s určitým předmětem, která budou zahájena v
určené době nebo bez omezení v budoucnu; podpis na plné moci musí být v tomto
případě vždy úředně ověřen a plná moc musí být do zahájení řízení uložena u
věcně příslušného správního orgánu, popřípadě udělena do protokolu,
nebo

d)

v jiném rozsahu na základě zvláštního zákona.

(3) Zmocněnec může udělit plnou moc
jiné osobě, aby místo něho za účastníka jednala, jen je-li v plné moci výslovně
dovoleno, že tak může učinit, pokud zvláštní zákon nestanoví
jinak.23)

(4)
Jestliže se nedaří doručovat písemnosti zmocněnci, postupuje se podle § 32 odst.
2 písm. d) nebo § 32 odst. 3 a účastník se o tomto postupu, jakož i o obsahu
písemnosti vyrozumí.

§ 34
(1)
Zástupce podle § 32 a 33 v řízení vystupuje jménem zastoupeného. Z úkonů
zástupce vznikají práva a povinnosti přímo zastoupenému.

(2) S výjimkou případů, kdy má
zastoupený něco v řízení osobně vykonat, doručují se písemnosti pouze zástupci.
Doručení zastoupenému nemá účinky pro běh lhůt, nestanoví-li zákon
jinak.

(3) V
pochybnostech o rozsahu zastoupení platí, že zástupce je oprávněn vystupovat
jménem zastoupeného v celém řízení.

(4) Správní orgán může uznat úkony
učiněné ve prospěch účastníka jinou osobou než zástupcem za úkony učiněné
zástupcem, jestliže o to účastník požádá a nemůže-li vzniknout újma jinému
účastníkovi. O uznání úkonů rozhoduje správní orgán usnesením; nevyhoví-li
podateli, oznamuje usnesení pouze jemu.

§ 35

Společný zmocněnec a společný zástupce
(1) V řízeních, v nichž více
účastníků uplatňuje shodný zájem, může k usnadnění průběhu řízení správní orgán
vyzvat tyto účastníky, aby si v přiměřené lhůtě zvolili společného zmocněnce.
Účastníci si mohou společného zmocněnce zvolit i bez výzvy.

(2) Pokud si účastníci společného
zmocněnce na výzvu správního orgánu nezvolí a pokud v souvislosti s tím lze
očekávat vznik průtahů v řízení, může správní orgán usnesením ustanovit
některého z účastníků, který je fyzickou osobou, nebo některou fyzickou osobu
uvedenou v § 30 odst. 1, společným zástupcem pro účastníky, kteří uplatňují
shodný zájem, a to s přihlédnutím k jejich zájmům. Do doby, než se tak stane,
jim může písemnosti doručovat uložením u správního orgánu; na tuto možnost musí
být účastníci upozorněni ve výzvě uvedené v odstavci 1. Funkce společného
zástupce zaniká dnem, kdy účastníci oznámí správnímu orgánu, že si zvolili
společného zmocněnce podle odstavce 1.

(3) V řízení může být zvoleno i
několik společných zmocněnců nebo ustanoveno několik společných zástupců, z
nichž každý bude jednat jen jménem určité skupiny účastníků.

(4) Pro společného zmocněnce a
společného zástupce platí § 34 obdobně.

Díl 2

Úkony účastníků

§ 36
(1)
Nestanoví-li zákon jinak, jsou účastníci oprávněni navrhovat důkazy a činit jiné
návrhy po celou dobu řízení až do vydání rozhodnutí; správní orgán může
usnesením prohlásit, dokdy mohou účastníci činit své návrhy.

(2) Účastníci mají právo vyjádřit v
řízení své stanovisko. Pokud o to požádají, poskytne jim správní orgán informace
o řízení, nestanoví-li zákon jinak.

(3) Nestanoví-li zákon jinak, musí
být účastníkům před vydáním rozhodnutí ve věci dána možnost vyjádřit se k
podkladům rozhodnutí; to se netýká žadatele, pokud se jeho žádosti v plném
rozsahu vyhovuje, a účastníka, který se práva vyjádřit se k podkladům rozhodnutí
vzdal.

(4) Účastník nebo
jeho zástupce je povinen předložit na výzvu oprávněné úřední osoby průkaz
totožnosti. Průkazem totožnosti se pro účely tohoto zákona rozumí doklad, který
je veřejnou listinou, v němž je uvedeno jméno a příjmení, datum narození a místo
trvalého pobytu, popřípadě bydliště mimo území České republiky a z něhož je
patrná i podoba, popřípadě jiný údaj umožňující správnímu orgánu identifikovat
osobu, která doklad předkládá, jako jeho oprávněného držitele.

§ 37

Podání
(1) Podání je úkonem směřujícím vůči
správnímu orgánu. Podání se posuzuje podle svého skutečného obsahu a bez ohledu
na to, jak je označeno.

(2) Z podání musí být patrno, kdo je
činí, které věci se týká a co se navrhuje. Fyzická osoba uvede v podání jméno,
příjmení, datum narození a místo trvalého pobytu, popřípadě jinou adresu pro
doručování podle § 19 odst. 3. V podání souvisejícím s její podnikatelskou
činností uvede fyzická osoba jméno a příjmení, popřípadě dodatek odlišující
osobu podnikatele nebo druh podnikání vztahující se k této osobě nebo jí
provozovanému druhu podnikání, identifikační číslo a adresu zapsanou v obchodním
rejstříku nebo jiné zákonem upravené evidenci jako místo podnikání, popřípadě
jinou adresu pro doručování. Právnická osoba uvede v podání svůj název nebo
obchodní firmu, identifikační číslo nebo obdobný údaj a adresu sídla, popřípadě
jinou adresu pro doručování. Podání musí obsahovat označení správního orgánu,
jemuž je určeno, další náležitosti, které stanoví zákon, a podpis osoby, která
je činí.

(3) Nemá-li
podání předepsané náležitosti nebo trpí-li jinými vadami, pomůže správní orgán
podateli nedostatky odstranit nebo ho vyzve k jejich odstranění a poskytne mu k
tomu přiměřenou lhůtu.

(4) Podání je možno učinit písemně
nebo ústně do protokolu anebo v elektronické podobě podepsané zaručeným
elektronickým podpisem.16) Za podmínky, že podání je do 5 dnů
potvrzeno, popřípadě doplněno způsobem uvedeným ve větě první, je možno je
učinit pomocí jiných technických prostředků, zejména prostřednictvím dálnopisu,
telefaxu nebo veřejné datové sítě bez použití zaručeného elektronického
podpisu.

(5) Ten, kdo
činí podání v elektronické podobě podle odstavce 4 věty první, uvede současně
poskytovatele certifikačních služeb, který jeho certifikát16) vydal a
vede jeho evidenci, nebo certifikát připojí k podání.

(6) Podání se činí u správního
orgánu, který je věcně a místně příslušný. Podání je učiněno dnem, kdy tomuto
orgánu došlo.

(7)
Není-li správní orgán schopen zajistit přijímání podání v elektronické podobě
podle odstavce 4, uzavře osoba uvedená v § 160 odst. 1, jejíž je tento správní
orgán součástí, s obcí s rozšířenou působností, v jejímž správním obvodu má
sídlo, veřejnoprávní smlouvu (§ 160) o provozování elektronické
podatelny.24)

(8) Nedojde-li k uzavření
veřejnoprávní smlouvy podle odstavce 7, postupuje se v případě obecního úřadu
podle zvláštního zákona;18) v případě jiného správního orgánu
rozhodne krajský úřad, že pro něj bude tuto povinnost vykonávat obecní úřad obce
s rozšířenou působností, do jehož správního obvodu patří. Rozhodnutí vydává
krajský úřad v přenesené působnosti. Rozhodnutí krajského úřadu se zveřejní
nejméně po dobu 15 dnů na úřední desce správního orgánu, který povinnost
neplnil.

§ 38

Nahlížení do spisu
(1) Účastníci a jejich zástupci mají
právo nahlížet do spisu, a to i v případě, že je rozhodnutí ve věci již v právní
moci (§ 73).

(2) Jiným
osobám správní orgán umožní nahlédnout do spisu, prokáží-li právní zájem nebo
jiný vážný důvod a nebude-li tím porušeno právo některého z účastníků, popřípadě
dalších dotčených osob anebo veřejný zájem.

(3) Nevidomým osobám bude obsah
spisu přečten. Na požádání správní orgán nevidomé osobě umožní pořízení
zvukového záznamu. Správní orgán nevidomé osobě rovněž umožní, aby do spisu
nahlížel její průvodce.

(4) S právem nahlížet do spisu je
spojeno právo činit si výpisy a právo na to, aby správní orgán pořídil kopie
spisu nebo jeho části.

(5) Odepřel-li správní orgán osobě
nahlížet do spisu nebo jeho části, vydá o tom usnesení, které se oznamuje pouze
této osobě.

(6) Z
nahlížení do spisu jsou vyloučeny jeho části, které obsahují utajované
informace nebo skutečnosti, na něž se vztahuje zákonem uložená nebo uznaná
povinnost mlčenlivosti; to neplatí o částech spisu, jimiž byl nebo bude prováděn
důkaz, do takových částí spisu však může nahlížet pouze účastník řízení nebo
jeho zástupce za předpokladu, že jsou předem seznámeni s následky porušení
povinnosti mlčenlivosti o těchto skutečnostech a že o poučení je sepsán
protokol, který podepíší. Ustanovení odstavce 4 se nepoužije.

HLAVA IV

LHŮTY A POČÍTÁNÍ ČASU

§ 39

Určení lhůty k provedení úkonu
(1) Správní orgán účastníkovi určí
přiměřenou lhůtu k provedení úkonu, pokud ji nestanoví zákon a je-li toho
zapotřebí. Určením lhůty nesmí být ohrožen účel řízení ani porušena rovnost
účastníků. Usnesení o určení lhůty se oznamuje pouze tomu, komu je určena,
popřípadě i tomu, jehož se jinak přímo dotýká.

(2) Lhůtu určenou správním orgánem
může na žádost účastníka správní orgán za podmínek stanovených v odstavci 1
usnesením přiměřeně prodloužit.

§ 40

Počítání času
(1) Pokud je provedení určitého
úkonu v řízení vázáno na lhůtu,

a)

nezapočítává se do běhu lhůty den, kdy došlo ke skutečnosti určující
počátek lhůty; to neplatí, jde-li o lhůtu určenou podle hodin; v pochybnostech
se za počátek lhůty považuje den následující po dni, o němž je jisto, že
skutečnost rozhodující pro počátek běhu lhůty již nastala,

b)

končí lhůty určené podle týdnů, měsíců nebo let uplynutím toho dne, který
se svým označením shoduje se dnem, kdy došlo ke skutečnosti určující počátek
lhůty; není-li v měsíci takový den, končí lhůta posledním dnem měsíce,

c)

připadne-li konec lhůty na sobotu, neděli nebo svátek,25) je
posledním dnem lhůty nejbližší příští pracovní den; to neplatí, jde-li o lhůtu
určenou podle hodin,

d)

je lhůta zachována, je-li posledního dne lhůty učiněno podání u věcně a
místně příslušného správního orgánu anebo je-li v tento den podána poštovní
zásilka adresovaná tomuto správnímu orgánu, která obsahuje podání, držiteli
poštovní licence nebo zvláštní poštovní licence anebo osobě, která má obdobné
postavení v jiném státě; nemůže-li účastník z vážných důvodů učinit podání u
věcně a místně příslušného správního orgánu, je lhůta zachována, jestliže je
posledního dne lhůty učiněno podání u správního orgánu vyššího stupně; tento
správní orgán podání bezodkladně postoupí věcně a místně příslušnému správnímu
orgánu.

(2) V
pochybnostech se lhůta považuje za zachovanou, dokud se neprokáže
opak.

§ 41

Navrácení v předešlý stav
(1) Navrácením v předešlý stav se
rozumí prominutí zmeškání úkonu, který je třeba provést nejpozději při ústním
jednání nebo v určité lhůtě, nebo povolení zpětvzetí nebo změny obsahu podání,
kterou by jinak nebylo možno učinit.

(2) Požádat o prominutí zmeškání
úkonu účastník může do 15 dnů ode dne, kdy pominula překážka, která podateli
bránila úkon učinit. S požádáním je třeba spojit zmeškaný úkon, jinak se jím
správní orgán nezabývá. Zmeškání úkonu nelze prominout, jestliže ode dne, kdy
měl být úkon učiněn, uplynul jeden rok.

(3) Správní orgán může požádání o
prominutí zmeškání úkonu přiznat odkladný účinek, pokud podateli hrozí vážná
újma a nevznikne-li přiznáním odkladného účinku újma způsobená dotčením práv
nabytých v dobré víře nebo dotčením veřejného zájmu převyšující újmu hrozící
podateli.

(4) Správní
orgán promine zmeškání úkonu, prokáže-li podatel, že překážkou byly závažné
důvody, které nastaly bez jeho zavinění.

(5) Správní orgán zmeškání úkonu
nepromine, je-li zjevné, že by újma, která by byla způsobena dotčením práv
nabytých v dobré víře nebo dotčením veřejného zájmu, převýšila újmu hrozící
podateli.

(6) O
prominutí zmeškání úkonu rozhoduje usnesením správní orgán, který v době
požádání o prominutí zmeškání úkonu vede řízení. V případě, že správní orgán
promine zmeškaný úkon, doplní řízení ve smyslu úkonu, jehož zmeškání bylo
prominuto.

(7) Usnesení,
kterým správní orgán zmeškání úkonu nepromine, se oznamuje pouze
podateli.

(8) Požádat o
povolení změny obsahu podání účastník může pouze do vydání rozhodnutí (§ 71).
Správní orgán může povolit zpětvzetí nebo změnu obsahu podání jen v případě, že
podateli hrozí vážná újma; tím není dotčeno ustanovení § 45 odst. 4. Ustanovení
odstavců 2 až 4, 6 a 7 platí obdobně.

HLAVA V

POSTUP PŘED ZAHÁJENÍM ŘÍZENÍ

§ 42

Přijímání podnětů k zahájení řízení
Správní orgán je povinen přijímat
podněty, aby bylo zahájeno řízení z moci úřední. Pokud o to ten, kdo podal
podnět, požádá, je správní orgán povinen sdělit mu ve lhůtě 30 dnů ode dne, kdy
podnět obdržel, že řízení zahájil, nebo že neshledal důvody k zahájení řízení z
moci úřední, popřípadě že podnět postoupil příslušnému správnímu orgánu. Sdělení
správní orgán nezasílá, postupuje-li vůči tomu, kdo podal podnět, podle § 46
odst. 1 nebo § 47 odst. 1.

§ 43

Odložení věci
(1) Řízení o žádosti (§ 44) není
zahájeno a správní orgán věc usnesením odloží v případě, že

a)

vůči němu byl učiněn úkon, který zjevně není žádostí, nebo z něj nelze
zjistit, kdo jej učinil, nebo

b)

bylo učiněno podání, k jehož vyřízení není věcně příslušný žádný správní
orgán.

(2)
Usnesení o odložení věci se vždy oznamuje osobě, které se týká, je-li známa, a
podateli.

HLAVA VI

PRŮBĚH ŘÍZENÍ V PRVNÍM STUPNI

Díl 1

Zahájení řízení

§ 44

Zahájení řízení o žádosti
(1) Řízení o žádosti je zahájeno
dnem, kdy žádost nebo jiný návrh, kterým se zahajuje řízení (dále jen "žádost"),
došel věcně a místně příslušnému správnímu orgánu.

(2) Pokud ze zákona nebo z povahy
věci vyplývá, že žádost může podat jen více žadatelů společně, není třeba, aby
podání byla učiněna současně. Pro zahájení řízení je rozhodné, kdy tak učinil
poslední z nich; správní orgán o zahájení řízení ostatní žadatele
vyrozumí.

§ 45

Žádost
(1) Žádost musí mít náležitosti
uvedené v § 37 odst. 2 a musí z ní být patrné, co žadatel žádá nebo čeho se
domáhá. Žadatel je dále povinen označit další jemu známé účastníky.

(2) Nemá-li žádost předepsané
náležitosti nebo trpí-li jinými vadami, pomůže správní orgán žadateli nedostatky
odstranit na místě nebo jej vyzve k jejich odstranění, poskytne mu k tomu
přiměřenou lhůtu a poučí jej o následcích neodstranění nedostatků v této lhůtě;
současně může řízení přerušit (§ 64).

(3) Žádost nesmí být zjevně právně
nepřípustná. Takovou žádost správní orgán neprojednává a řízení zastaví (§ 66).
Usnesení se oznamuje účastníkům, kteří byli o zahájení řízení
uvědoměni.

(4) Žadatel
může zúžit předmět své žádosti nebo vzít žádost zpět; toto právo nelze uplatnit
v době od vydání rozhodnutí správního orgánu prvního stupně do zahájení
odvolacího řízení.

§ 46

Zahájení řízení z moci úřední
(1) Řízení z moci úřední je zahájeno
dnem, kdy správní orgán oznámil zahájení řízení účastníkovi uvedenému v § 27
odst. 1 doručením oznámení nebo ústním prohlášením, a není-li správnímu orgánu
tento účastník znám, pak kterémukoliv jinému účastníkovi. Oznámení musí
obsahovat označení správního orgánu, předmět řízení, jméno, příjmení, funkci
nebo služební číslo a podpis oprávněné úřední osoby.

(2) Jestliže je v řízení z moci
úřední více účastníků uvedených v § 27 odst. 1, má pro zahájení řízení význam
oznámení o zahájení řízení prvnímu z nich. Těm, kterým se nepodařilo zahájení
řízení oznámit, ustanoví správní orgán opatrovníka; usnesení o ustanovení
opatrovníka se doručuje veřejnou vyhláškou.

(3) Oznámení o zahájení řízení může
být spojeno s jiným úkonem v řízení.

§ 47
(1) O
zahájení řízení je správní orgán povinen uvědomit bez zbytečného odkladu všechny
jemu známé účastníky.

(2) O tom, že probíhá řízení, je
správní orgán povinen bezodkladně poté, co se o něm dozví, uvědomit i toho, kdo
se stal účastníkem až po zahájení řízení, nejde-li o osobu, která se sama jako
účastník do řízení přihlásila.

(3) Oznámení o zahájení řízení lze
vedle postupu podle odstavců 1 a 2 zveřejnit též na úřední desce správního
orgánu.

§ 48

Překážky řízení
(1) Zahájení řízení u některého
správního orgánu brání tomu, aby o téže věci z téhož důvodu bylo zahájeno řízení
u jiného správního orgánu.

(2) Přiznat totéž právo nebo uložit
tutéž povinnost lze z téhož důvodu téže osobě pouze jednou.

Díl 2

Ústní jednání

§ 49
(1)
Ústní jednání správní orgán nařídí v případech, kdy to stanoví zákon, a dále
tehdy, jestliže je to ke splnění účelu řízení a uplatnění práv účastníků
nezbytné. Nehrozí-li nebezpečí z prodlení, uvědomí správní orgán o ústním
jednání účastníky nejméně s pětidenním předstihem. Tuto povinnost nemá vůči
účastníkovi, který se práva účasti na ústním jednání vzdal.

(2) Ústní jednání je neveřejné,
pokud zákon nestanoví nebo správní orgán neurčí, že jednání nebo jeho část jsou
veřejné. Při určování veřejného ústního jednání dbá správní orgán na ochranu
utajovaných informací a na ochranu práv účastníků, zejména práva na
ochranu osobnosti, jakož i na ochranu mravnosti. Z důvodu ochrany mravnosti
mohou být z účasti na ústním jednání vyloučeny nezletilé osoby.

(3) Jestliže účastník uvedený v § 27
odst. 1 navrhne, aby ústní jednání bylo veřejné, správní orgán mu vyhoví, pokud
tím nemůže být způsobena újma ostatním účastníkům. Ustanovení odstavce 2 věty
druhé a třetí platí obdobně.

(4) O návrhu účastníka, aby bylo
ústní jednání veřejné, rozhodne správní orgán usnesením, které se pouze
poznamená do spisu.

Díl 3

Podklady pro vydání rozhodnutí

§ 50
(1)
Podklady pro vydání rozhodnutí mohou být zejména návrhy účastníků, důkazy,
skutečnosti známé správnímu orgánu z úřední činnosti, podklady od jiných
správních orgánů nebo orgánů veřejné moci, jakož i skutečnosti obecně známé.

(2) Podklady pro vydání
rozhodnutí opatřuje správní orgán. Jestliže to nemůže ohrozit účel řízení, může
na požádání účastníka správní orgán připustit, aby za něj podklady pro vydání
rozhodnutí opatřil tento účastník. Nestanoví-li zvláštní zákon jinak, jsou
účastníci povinni při opatřování podkladů pro vydání rozhodnutí poskytovat
správnímu orgánu veškerou potřebnou součinnost.

(3) Správní orgán je povinen zjistit
všechny okolnosti důležité pro ochranu veřejného zájmu. V řízení, v němž má být
z moci úřední uložena povinnost, je správní orgán povinen i bez návrhu zjistit
všechny rozhodné okolnosti svědčící ve prospěch i v neprospěch toho, komu má být
povinnost uložena.

(4)
Pokud zákon nestanoví, že některý podklad je pro správní orgán závazný, hodnotí
správní orgán podklady, zejména důkazy, podle své úvahy; přitom pečlivě přihlíží
ke všemu, co vyšlo v řízení najevo, včetně toho, co uvedli
účastníci.

Dokazování

§ 51
(1) K
provedení důkazů lze užít všech důkazních prostředků, které jsou vhodné ke
zjištění stavu věci a které nejsou získány nebo provedeny v rozporu s právními
předpisy. Jde zejména o listiny, ohledání, svědeckou výpověď a znalecký
posudek.

(2) O provádění
důkazů mimo ústní jednání musí být účastníci včas vyrozuměni, nehrozí-li
nebezpečí z prodlení. Tuto povinnost nemá správní orgán vůči účastníkovi, který
se vzdal práva účasti při dokazování.

(3) Je-li v souladu s požadavky § 3
zjištěna skutečnost, která znemožňuje žádosti vyhovět, neprovádí správní orgán
další dokazování a žádost zamítne.

§ 52
Účastníci jsou povinni označit
důkazy na podporu svých tvrzení. Správní orgán není návrhy účastníků vázán, vždy
však provede důkazy, které jsou potřebné ke zjištění stavu věci.

§ 53

Důkaz listinou
(1) Správní orgán může usnesením
uložit tomu, kdo má listinu potřebnou k provedení důkazu, aby ji předložil.
Usnesení se oznamuje pouze osobě, které je povinnost ukládána.

(2) Předložení listiny nelze žádat
nebo může být odepřeno z důvodů, pro které nesmí být svědek vyslechnut nebo pro
které je svědek oprávněn výpověď odepřít (§ 55 odst. 2 až 4).

(3) Listiny vydané soudy České
republiky nebo jinými státními orgány nebo orgány územních samosprávných celků v
mezích jejich pravomoci, jakož i listiny, které jsou zvláštními zákony
prohlášeny za veřejné, potvrzují, že jde o prohlášení orgánu, který listinu
vydal, a není-li dokázán opak, potvrzují i pravdivost toho, co je v nich
osvědčeno nebo potvrzeno.

(4) Pokud mezinárodní smlouva, která
je součástí právního řádu, nestanoví jinak, musí být pravost úředních razítek a
podpisů na veřejných listinách vydaných orgány cizích států ověřena orgány k
tomu příslušnými.

(5)
Předložení listiny je v případech a za podmínek stanovených zvláštním zákonem
možné nahradit čestným prohlášením účastníka nebo svědeckou
výpovědí.

(6) O
provedení důkazu listinou se učiní záznam do spisu. Za přítomnosti účastníků
nebo zúčastněných osob, anebo účastní-li se úkonu veřejnost, se důkaz listinou
provede tak, že se listina přečte nebo sdělí její obsah.

§ 54

Důkaz ohledáním
(1) Vlastník nebo uživatel věci nebo
ten, kdo má věc u sebe, je povinen předložit ji správnímu orgánu nebo strpět
ohledání věci na místě. Správní orgán o tom vydá usnesení, jež se oznamuje pouze
osobě uvedené ve větě první. Hrozí-li nebezpečí z prodlení, postupuje se podle §
138.

(2) Ohledání nelze
provést nebo může být osobou uvedenou v odstavci 1 odepřeno z důvodů, pro které
nesmí být svědek vyslechnut nebo pro které je svědek oprávněn výpověď odepřít (§
55 odst. 2 až 4).

(3) O
ohledání na místě správní orgán vyrozumí též toho, kdo je oprávněn s předmětem
ohledání nakládat, nejedná-li se o osobu, které se usnesení oznamuje podle
odstavce 1.

(4) Správní
orgán může k účasti na ohledání přizvat nestranné osoby, aby zajistil jejich
přítomnost při provádění důkazu. Tyto osoby nemají práva ani povinnosti
účastníků.

§ 55

Důkaz svědeckou výpovědí
(1) Každý, kdo není účastníkem, je
povinen vypovídat jako svědek; musí vypovídat pravdivě a nesmí nic
zamlčet.

(2) Svědek
nesmí být vyslýchán o utajovaných informacích chráněných zvláštním
zákonem, které je povinen zachovat v tajnosti, ledaže byl této povinnosti
příslušným orgánem zproštěn.

(3) Svědek nesmí být vyslýchán též
tehdy, jestliže by svou výpovědí porušil státem uloženou nebo uznanou povinnost
mlčenlivosti, ledaže byl této povinnosti příslušným orgánem nebo tím, v jehož
zájmu tuto povinnost má, zproštěn.

(4) Výpověď může odepřít ten, kdo by
jí způsobil sobě nebo osobě blízké26) nebezpečí stíhání pro trestný
čin nebo správní delikt.

(5) Správní orgán svědka před
výslechem poučí o důvodech, pro které nesmí být vyslýchán, o právu odepřít
výpověď, o jeho povinnosti vypovídat pravdivě a nic nezamlčet a o právních
následcích nepravdivé nebo neúplné výpovědi.

§ 56

Důkaz znaleckým posudkem
Závisí-li rozhodnutí na posouzení
skutečností, k nimž je třeba odborných znalostí, které úřední osoby nemají, a
jestliže odborné posouzení skutečností nelze opatřit od jiného správního orgánu,
správní orgán usnesením ustanoví znalce. Usnesení se oznamuje pouze znalci. O
zamýšleném ustanovení znalce, popřípadě o ustanovení znalce správní orgán
vhodným způsobem účastníky vyrozumí. Správní orgán znalci uloží, aby posudek
vypracoval písemně a předložil mu jej ve lhůtě, kterou současně určí. Může
znalce také vyslechnout.

Předběžná otázka

§ 57
(1)
Jestliže vydání rozhodnutí závisí na řešení otázky, již nepřísluší správnímu
orgánu rozhodnout a o které nebylo dosud pravomocně rozhodnuto, správní
orgán

a)

může dát podnět k zahájení řízení před příslušným správním orgánem nebo
jiným orgánem veřejné moci; v případech stanovených zákonem je správní orgán
povinen takový podnět dát, nebo

b)

může vyzvat účastníka, popřípadě jinou osobu, aby podala žádost o zahájení
řízení před příslušným správním orgánem nebo jiným orgánem veřejné moci ve
lhůtě, kterou správní orgán určí, nebo

c)

si o ní může učinit úsudek; správní orgán si však nemůže učinit úsudek o
tom, zda byl spáchán trestný čin, přestupek nebo jiný správní delikt a kdo za
něj odpovídá, ani o otázkách osobního stavu.

(2) Probíhá-li před příslušným
správním orgánem nebo před jiným příslušným orgánem veřejné moci řízení o
předběžné otázce nebo jestliže dal správní orgán k takovému řízení podnět podle
odstavce 1 písm. a) či učinil výzvu podle odstavce 1 písm. b), postupuje správní
orgán podle § 64. Pokud řízení na podnět správního orgánu nebylo zahájeno nebo
nebyla podána žádost o zahájení řízení v určené lhůtě, lze v řízení
pokračovat.

(3)
Rozhodnutím příslušného orgánu o předběžné otázce, které je pravomocné,
popřípadě předběžně vykonatelné, je správní orgán vázán.

(4) Jestliže vydání rozhodnutí
závisí na řešení otázky, k jejímuž řešení je správní orgán příslušný, o níž však
nelze rozhodnout ve společném řízení, provede správní orgán nejprve řízení o
této předběžné otázce, je-li oprávněn zahájit řízení z moci úřední, popřípadě
vyzve toho, kdo je oprávněn podat žádost, aby tak učinil.

Díl 4

Zajištění účelu a průběhu řízení

§ 58

Úvodní ustanovení
Správní orgán užije zajišťovací
prostředky (§ 59 až 63 a § 147) pouze v případech, kdy to vyžaduje, a v rozsahu,
v jakém to vyžaduje zajištění průběhu a účelu řízení.

§ 59

Předvolání
Správní orgán předvolá osobu, jejíž
osobní účast při úkonu v řízení je k provedení úkonu nutná. Předvolání musí být
písemné a doručuje se do vlastních rukou s dostatečným, zpravidla nejméně
pětidenním předstihem. V předvolání musí být uvedeno, kdo, kdy, kam, v jaké věci
a z jakého důvodu se má dostavit a jaké jsou právní následky v případě, že se
nedostaví. Předvolaný je povinen dostavit se včas na určené místo; nemůže-li tak
ze závažných důvodů učinit, je povinen bezodkladně se s uvedením důvodů
správnímu orgánu omluvit.

§ 60

Předvedení
(1) Jestliže se účastník nebo svědek
bez náležité omluvy nebo bez dostatečných důvodů na předvolání nedostaví, může
správní orgán vydat usnesení, na jehož základě bude účastník nebo svědek
předveden. Písemné vyhotovení usnesení se doručuje orgánům, které mají
předvedení provést; úřední osoby, které plní úkoly těchto orgánů, doručí
usnesení předváděnému.

(2) Předvedení na požádání správního
orgánu zajišťuje Policie České republiky nebo jiný ozbrojený sbor, o němž to
stanoví zvláštní zákon. V řízení před orgány obcí zajišťuje předvedení též
obecní policie.

§ 61

Předběžné opatření
(1) Správní orgán může z moci úřední
nebo na požádání účastníka před skončením řízení rozhodnutím nařídit předběžné
opatření, je-li třeba, aby byly zatímně upraveny poměry účastníků, nebo je-li
obava, že by bylo ohroženo provedení exekuce. Předběžným opatřením lze
účastníkovi nebo jiné osobě přikázat, aby něco vykonal, něčeho se zdržel nebo
něco strpěl, anebo zajistit věc, která může sloužit jako důkazní prostředek,
nebo věc, která může být předmětem exekuce.

(2) O požádání účastníka o předběžné
opatření musí být rozhodnuto do 10 dnů. Rozhodnutí se oznamuje jen tomu, koho se
týká, popřípadě též jinému účastníkovi, který o jeho vydání požádal. Odvolání
proti rozhodnutí o nařízení předběžného opatření nemá odkladný účinek; může je
podat pouze účastník, kterému se rozhodnutí oznamuje.

(3) Správní orgán předběžné opatření
zruší rozhodnutím bezodkladně poté, co pomine důvod, pro který bylo nařízeno.
Neučiní-li tak, pozbývá předběžné opatření účinnosti dnem, kdy se rozhodnutí ve
věci stalo vykonatelným nebo nabylo jiných právních účinků.

(4) Osoba, které bylo oznámeno
rozhodnutí o zajištění věci, je povinna tuto věc správnímu orgánu vydat. Není-li
věc v určené lhůtě správnímu orgánu vydána, může být tomu, kdo ji má u sebe,
odňata. O vydání nebo odnětí zajištěné věci se sepíše protokol, v němž se uvede
též popis zajištěné věci. Osobě, která věc vydala nebo jíž byla věc odňata,
správní orgán nebo úřední osoba provádějící odnětí věci vystaví potvrzení.
Pozbylo-li předběžné opatření účinnosti, vrátí se věc osobě, které byla
zajištěna, nemůže-li být předmětem exekuce.

§ 62

Pořádková pokuta
(1) Správní orgán může rozhodnutím
uložit pořádkovou pokutu až do výše 50 000 Kč tomu, kdo v řízení závažně ztěžuje
jeho postup tím, že

a)

se bez omluvy nedostaví na předvolání ke správnímu orgánu,

b)

navzdory předchozímu napomenutí ruší pořádek, nebo

c)

neuposlechne pokynu úřední osoby.

(2) Pořádkovou pokutu podle odstavce
1 lze uložit i tomu, kdo učiní hrubě urážlivé podání.

(3) Při stanovení výše pořádkové
pokuty dbá správní orgán, aby nebyla v hrubém nepoměru k závažnosti následku a k
významu předmětu řízení; pokutu lze ukládat i opakovaně.

(4) Pořádkovou pokutu vybírá podle
zvláštního zákona27) správní orgán, který ji uložil. V řízení o
uložení povinnosti, k jejíž exekuci je správní orgán příslušný, je exekučním
správním orgánem (§ 103 odst. 2) správní orgán, který pořádkovou pokutu uložil.
Příjem z pořádkových pokut je příjmem rozpočtu, ze kterého je hrazena činnost
správního orgánu, který pokutu uložil.

(5) Účastníkem řízení o uložení
pořádkové pokuty je pouze osoba, které má být pořádková pokuta uložena. Prvním
úkonem v řízení ve věci uložení pořádkové pokuty je vydání rozhodnutí. Odvolání
proti rozhodnutí o uložení pořádkové pokuty má vždy odkladný účinek.

(6) Pravomocně uloženou pořádkovou
pokutu může správní orgán, který ji uložil, novým rozhodnutím prominout nebo
snížit. Přitom správní orgán přihlédne zejména k tomu, jak osoba, které byla
pořádková pokuta uložena, plní svoje procesní povinnosti v dalším průběhu
řízení.

§ 63

Vykázání z místa konání úkonu
(1) Toho, kdo nepřístojným chováním
ruší pořádek při ústním jednání nebo ohledání na místě, popřípadě při jiném
úkonu, může správní orgán po předchozím upozornění vykázat z místa, kde se úkon
koná. Usnesení se vyhlašuje ústně. Správní orgán poučí vykazovanou osobu o
následcích neuposlechnutí. Vykázání vynucují tytéž orgány, které provádějí
předvedení podle § 60.

(2) Jestliže úkon není uskutečňován
v úředních místnostech správního orgánu, nelze z místa úkonu vykázat osobu,
která má vlastnické či užívací právo k prostoru, kde se úkon koná.

Díl 5

Přerušení řízení a zastavení řízení

Přerušení řízení

§ 64
(1)
Správní orgán může řízení usnesením přerušit

a)

současně s výzvou k odstranění nedostatků žádosti podle § 45 odst.
2,

b)

současně s výzvou k zaplacení správního poplatku, který je spojen s
určitým úkonem v řízení, a s určením lhůty k jeho zaplacení; v řízení
pokračuje, jakmile mu byl předložen doklad o zaplacení správního
poplatku,

c)

probíhá-li řízení o předběžné otázce nebo správní orgán

1.

dal k takovému řízení podnět podle § 57 odst. 1 písm. a),

2.

učinil výzvu podle § 57 odst. 1 písm. b), anebo

3.

učinil úkon podle § 57 odst. 4;

za úkon správního orgánu
se považuje i předání písemnosti k doručení podle § 19 a vyvěšení písemnosti
na úřední desce,

d)

do doby ustanovení opatrovníka procesně nezpůsobilému účastníkovi,

e)

z dalších důvodů stanovených zákonem.

(2) V řízení o žádosti přeruší
správní orgán řízení na požádání žadatele; jestliže je žadatelů více, může tak
učinit jen za podmínky, že s přerušením souhlasí všichni.

(3) V řízení z moci úřední může
správní orgán, není-li to v rozporu s veřejným zájmem, na požádání účastníka,
pokud s tím všichni účastníci uvedení v § 27 odst. 1 písm. b) souhlasí, z
důležitých důvodů přerušit řízení.

(4) Řízení lze přerušit na dobu
nezbytně nutnou. Při postupu podle odstavců 2 a 3 správní orgán při určení doby
přerušení přihlíží k návrhu účastníka.

§ 65
(1) Po
dobu přerušení řízení činí správní orgán a účastníci úkony, kterých je zapotřebí
k odstranění důvodů přerušení. Správní orgán může rovněž činit úkony podle § 137
odst. 1 a § 138. Lhůty týkající se provádění úkonů v řízení neběží. Lhůta pro
vydání rozhodnutí ve věci přestává běžet již dnem, kdy nastal některý z důvodů
uvedených v § 64 odst. 1, a neskončí dříve než 15 dnů ode dne, kdy přerušení
řízení skončilo.

(2)
Správní orgán pokračuje v řízení, jakmile odpadne překážka, pro niž bylo řízení
přerušeno, nebo uplyne lhůta určená správním orgánem podle § 64 odst. 2 nebo 3.
Bylo-li řízení přerušeno podle § 64 odst. 2 nebo 3, může v řízení správní orgán
pokračovat též na požádání účastníka, který požádal o jeho přerušení. O tom, že
v řízení pokračuje, vyrozumí správní orgán účastníky a provede o tom záznam do
spisu.

Zastavení řízení

§ 66
(1)
Řízení o žádosti správní orgán usnesením zastaví, jestliže

a)

žadatel vzal svou žádost zpět; jestliže je žadatelů více, musí se
zpětvzetím souhlasit všichni žadatelé; ve sporném řízení správní orgán řízení
nezastaví, pokud se zpětvzetím odpůrce z vážných důvodů nesouhlasí,

b)

byla podána žádost zjevně právně nepřípustná,

c)

žadatel v určené lhůtě neodstranil podstatné vady žádosti, které brání
pokračování v řízení,

d)

žadatel ve stanovené lhůtě nezaplatil správní poplatek, k jehož zaplacení
byl v řízení povinen,

e)

zjistí překážku řízení podle § 48 odst. 1,

f)

žadatel zemřel nebo zanikl, pokud v řízení nepokračují právní nástupci
nebo pokud není více žadatelů, anebo zanikla-li věc nebo právo, kterého se
řízení týká; řízení je zastaveno dnem, kdy se správní orgán o úmrtí nebo
zániku žadatele nebo o zániku věci nebo práva dozvěděl,

g)

žádost se stala zjevně bezpředmětnou,

h)

z dalších důvodů stanovených zákonem.

(2) Řízení vedené z moci úřední
správní orgán usnesením zastaví, jestliže zjistí, že u některého správního
orgánu již před zahájením tohoto řízení bylo zahájeno řízení v téže věci, nebo
jestliže v řízení, ve kterém nemohou pokračovat právní nástupci, odpadl jeho
důvod, zejména jestliže účastník zemřel nebo zanikl, anebo zanikla věc nebo
právo, jehož se řízení týká. Toto usnesení se pouze poznamená do
spisu.

Díl 6

Rozhodnutí

§ 67

Obsah a forma rozhodnutí
(1) Rozhodnutím správní orgán v
určité věci zakládá, mění nebo ruší práva anebo povinnosti jmenovitě určené
osoby nebo v určité věci prohlašuje, že taková osoba práva nebo povinnosti má
anebo nemá, nebo v zákonem stanovených případech rozhoduje o procesních
otázkách.

(2) Rozhodnutí
se vyhotovuje v písemné formě. Rozhodnutí se písemně nevyhotovuje, stanoví-li
tak zákon; výroková část takového rozhodnutí, podstatné části jeho odůvodnění a
poučení o opravném prostředku se pouze vyhlásí a do spisu se učiní záznam, který
obsahuje výrokovou část, odůvodnění, datum vydání, číslo jednací, datum
vyhotovení, otisk úředního razítka, jméno, příjmení, funkci nebo služební číslo
a podpis oprávněné úřední osoby.

(3) Ústně vyhlášené rozhodnutí
správní orgán potvrdí písemně, pokud účastník písemné potvrzení požaduje.
Písemné potvrzení obsahuje pouze výrokovou část rozhodnutí (§ 68 odst. 2) a
další náležitosti uvedené v § 69.

Náležitosti rozhodnutí

§ 68
(1)
Rozhodnutí obsahuje výrokovou část, odůvodnění a poučení účastníků.

(2) Ve výrokové části se uvede
řešení otázky, která je předmětem řízení, právní ustanovení, podle nichž bylo
rozhodováno, a označení účastníků podle § 27 odst. 1. Účastníci, kteří jsou
fyzickými osobami, se označují údaji umožňujícími jejich identifikaci (§ 18
odst. 2); účastníci, kteří jsou právnickými osobami, se označují názvem a
sídlem. Ve výrokové části se uvede lhůta ke splnění ukládané povinnosti,
popřípadě též jiné údaje potřebné k jejímu řádnému splnění a výrok o vyloučení
odkladného účinku odvolání (§ 85 odst. 2). Výroková část rozhodnutí může
obsahovat jeden nebo více výroků; výrok může obsahovat vedlejší
ustanovení.

(3) V
odůvodnění se uvedou důvody výroku nebo výroků rozhodnutí, podklady pro jeho
vydání, úvahy, kterými se správní orgán řídil při jejich hodnocení a při výkladu
právních předpisů, a informace o tom, jak se správní orgán vypořádal s návrhy a
námitkami účastníků a s jejich vyjádřením k podkladům rozhodnutí.

(4) Odůvodnění rozhodnutí není
třeba, jestliže správní orgán prvního stupně všem účastníkům v plném rozsahu
vyhoví.

(5) V poučení se
uvede, zda je možné proti rozhodnutí podat odvolání, v jaké lhůtě je možno tak
učinit, od kterého dne se tato lhůta počítá, který správní orgán o odvolání
rozhoduje a u kterého správního orgánu se odvolání podává.

(6) Pokud odvolání nemá odkladný
účinek, musí být tato skutečnost v poučení uvedena.

§ 69
(1) V
písemném vyhotovení rozhodnutí se uvede označení "rozhodnutí" nebo jiné označení
stanovené zákonem. Písemné vyhotovení rozhodnutí dále musí obsahovat označení
správního orgánu, který rozhodnutí vydal, číslo jednací, datum vyhotovení, otisk
úředního razítka, jméno, příjmení, funkci nebo služební číslo a podpis oprávněné
úřední osoby. Podpis oprávněné úřední osoby je na stejnopisu možno nahradit
doložkou "vlastní rukou" nebo zkratkou "v. r." u příjmení oprávněné úřední osoby
a doložkou "Za správnost vyhotovení:" s uvedením jména, příjmení a podpisu
úřední osoby, která odpovídá za písemné vyhotovení rozhodnutí.

(2) V písemném vyhotovení rozhodnutí
se uvedou jména a příjmení všech účastníků.

(3) Pokud se na žádost účastníka má
rozhodnutí doručit elektronicky, vyhotoví úřední osoba, která za písemné
vyhotovení rozhodnutí odpovídá, jeho elektronickou verzi s tím, že na místě
otisku úředního razítka vyjádří tuto skutečnost slovy "otisk úředního razítka" a
dokument podepíše svým zaručeným elektronickým podpisem založeným na
kvalifikovaném certifikátu vydaném akreditovaným poskytovatelem certifikačních
služeb.16)

(4) Na požádání účastníka správní
orgán vydá stejnopis písemného vyhotovení rozhodnutí. Na požádání účastníka lze
též vydat pouze stejnopis výroku.

§ 70
Opravu
zřejmých nesprávností v písemném vyhotovení rozhodnutí na požádání účastníka
nebo z moci úřední usnesením provede správní orgán, který rozhodnutí vydal.
Týká-li se oprava výroku rozhodnutí, vydá o tom správní orgán opravné
rozhodnutí. Prvním úkonem správního orgánu ve věci opravy je vydání tohoto
rozhodnutí. Právo podat odvolání proti opravnému usnesení anebo opravnému
rozhodnutí má pouze účastník, který jím může být přímo dotčen.

§ 71

Lhůty pro vydání rozhodnutí
(1) Správní orgán je povinen vydat
rozhodnutí bez zbytečného odkladu.

(2) Vydáním rozhodnutí se
rozumí

a)

předání stejnopisu písemného vyhotovení rozhodnutí k doručení podle § 19,
popřípadě jiný úkon k jeho doručení, provádí-li je správní orgán sám; na
písemnosti nebo poštovní zásilce se tato skutečnost vyznačí slovy: "Vypraveno
dne:",

b)

ústní vyhlášení, pokud má účinky oznámení (§ 72 odst. 1),

c)

vyvěšení veřejné vyhlášky, je-li doručováno podle § 25, nebo

d)

poznamenání usnesení do spisu v případě, že se pouze poznamenává do
spisu.

(3)
Pokud nelze rozhodnutí vydat bezodkladně, je správní orgán povinen vydat
rozhodnutí nejpozději do 30 dnů od zahájení řízení, k nimž se připočítává
doba

a)

až 30 dnů, jestliže je zapotřebí nařídit ústní jednání nebo místní
šetření, je-li třeba někoho předvolat, někoho nechat předvést nebo doručovat
veřejnou vyhláškou osobám, jimž se prokazatelně nedaří doručovat, nebo jde-li
o zvlášť složitý případ,

b)

nutná k provedení dožádání podle § 13 odst. 3, ke zpracování znaleckého
posudku nebo k doručení písemnosti do ciziny.

(4) Po dobu nezbytnou k opatření
údajů podle § 6 odst. 2 lhůty pro vydání rozhodnutí neběží.

(5) Nedodržení lhůt se nemůže
dovolávat ten účastník, který je způsobil.

§ 72

Oznamování rozhodnutí
(1) Rozhodnutí se účastníkům
oznamuje doručením stejnopisu písemného vyhotovení do vlastních rukou nebo
ústním vyhlášením. Nestanoví-li zákon jinak, má ústní vyhlášení účinky oznámení
pouze v případě, že se účastník současně vzdá nároku na doručení písemného
vyhotovení rozhodnutí. Tato skutečnost se poznamená do spisu.

(2) Pokud se všichni účastníci
vzdají nároku na doručení písemného vyhotovení rozhodnutí, učiní se místo
písemného vyhotovení rozhodnutí pouze záznam do spisu podle § 67 odst. 2 věty
druhé.

(3) Účastník se
může vzdát práva na oznamování všech rozhodnutí vydaných v řízení, s výjimkou
rozhodnutí, jímž se řízení končí, a rozhodnutí, jímž se mu v průběhu řízení
ukládá povinnost, a práva na vyrozumívání o usneseních poznamenaných do spisu.
Pokud se všichni účastníci vzdali práva na oznamování všech usnesení v řízení,
usnesení se pouze poznamená do spisu.

Právní moc, vykonatelnost a jiné právní účinky
rozhodnutí

§ 73
(1)
Nestanoví-li tento zákon jinak, je v právní moci rozhodnutí, které bylo oznámeno
a proti kterému nelze podat odvolání.

(2) Pravomocné rozhodnutí je závazné
pro účastníky a pro všechny správní orgány; ustanovení § 76 odst. 3 věty
poslední tím není dotčeno. Pro jiné osoby je pravomocné rozhodnutí závazné v
případech stanovených zákonem v rozsahu v něm uvedeném. Pravomocné rozhodnutí o
osobním stavu je závazné pro každého. Jestliže je pro práva a povinnosti
účastníků určující právo k movité nebo nemovité věci,28) je
pravomocné rozhodnutí závazné i pro právní nástupce účastníků.

§ 74
(1)
Rozhodnutí je vykonatelné nabytím právní moci nebo pozdějším dnem, který je v
jeho výrokové části uveden. Rozhodnutí je předběžně vykonatelné, pokud odvolání
nemá odkladný účinek.

(2) Rozhodnutí ukládající povinnost
k plnění je vykonatelné, je-li v právní moci a jestliže uplynula lhůta ke
splnění povinnosti. Rozhodnutí ukládající povinnost k plnění je předběžně
vykonatelné, pokud odvolání nemá odkladný účinek, a byla-li stanovena lhůta ke
splnění povinnosti, jejím uplynutím.

(3) Ustanovení o vykonatelnosti
platí obdobně i pro jiné právní účinky rozhodnutí.

§ 75

Doložka právní moci nebo vykonatelnosti
(1) Správní orgán, který rozhodl v
posledním stupni, vyznačí na písemném vyhotovení rozhodnutí, které zůstává
součástí spisu, právní moc nebo vykonatelnost rozhodnutí. Zároveň vyznačí den
vyhlášení tohoto rozhodnutí nebo den, kdy byla písemnost předána k
doručení.

(2) Na
požádání účastníka opatří správní orgán prvního stupně doložkou právní moci nebo
vykonatelnosti stejnopis rozhodnutí, který byl účastníkovi doručen. Na požádání
účastníka se vyhotoví stejnopis výroku spolu s vyznačením doložky právní moci
nebo vykonatelnosti.

(3)
Jestliže dojde k chybnému vyznačení nebo pozbude-li rozhodnutí právní moci nebo
vykonatelnosti, správní orgán to sdělí těm osobám, jimž údaje uvedené v odstavci
1 vyznačil, a učiní o tom oznámení veřejnou vyhláškou.

§ 76

Usnesení
(1) V případech stanovených zákonem
rozhoduje správní orgán usnesením.

(2) Usnesení podle § 11 odst. 2, §
13 odst. 4, § 28 odst. 1, § 29 odst. 1, § 38 odst. 5 a § 80 odst. 4 písm. b) a
c) lze vydat bez předchozího řízení, jestliže obdobné usnesení bylo týmž
správním orgánem podle ustálené rozhodovací praxe vydáno v téže nebo jiné věci
za obdobných skutkových okolností. Účinky takového usnesení nastávají jeho
vydáním.

(3) Usnesení se
oznamuje podle § 72, nestanoví-li zákon, že se pouze poznamená do spisu.
Usnesení, které se oznamuje podle § 72, nabývá právní moci, bylo-li oznámeno a
nelze-li proti němu podat odvolání. O usnesení, které se pouze poznamená do
spisu, se účastníci vhodným způsobem vyrozumí; takové usnesení nabývá právní
moci poznamenáním do spisu. Usnesení, které se pouze poznamená do spisu, může
správní orgán v průběhu řízení změnit novým usnesením; nové usnesení se pouze
poznamená do spisu.

(4)
Usnesení, která se týkají příslušnosti správních orgánů, se oznamují též všem
správním orgánům, kterých se dotýkají.

(5) Proti usnesení se může odvolat
účastník, jemuž se usnesení oznamuje. Odvolání proti usnesení nemá odkladný
účinek. Proti usnesení, které se pouze poznamená do spisu, a proti usnesení, o
němž to stanoví zákon, se nelze odvolat.

Díl 7

Nicotnost rozhodnutí

§ 77
(1)
Nicotné je rozhodnutí, k jehož vydání nebyl správní orgán vůbec věcně příslušný;
to neplatí, pokud je vydal správní orgán nadřízený věcně příslušnému správnímu
orgánu. Nicotnost z tohoto důvodu zjišťuje a rozhodnutím prohlašuje správní
orgán nadřízený správnímu orgánu, který nicotné rozhodnutí vydal.

(2) Nicotné je dále rozhodnutí,
které trpí vadami, jež je činí zjevně vnitřně rozporným nebo právně či fakticky
neuskutečnitelným, anebo jinými vadami, pro něž je nelze vůbec považovat za
rozhodnutí správního orgánu. Nicotnost z těchto důvodů vyslovuje soud podle
soudního řádu správního.29)

(3) Pokud se důvod nicotnosti týká
jen některého výroku rozhodnutí nebo vedlejšího ustanovení výroku, je nicotná
jen tato část, jestliže z povahy věci nevyplývá, že ji nelze oddělit od
ostatního obsahu.

§ 78
(1)
Nicotnost se zjišťuje a prohlašuje z moci úřední, a to kdykoliv. Účastníci
řízení, v němž bylo rozhodnutí vydáno, a dále ti, kdož jsou uvedeni v písemném
vyhotovení tohoto rozhodnutí, jakož i právní nástupci všech těchto osob, pokud
by byli rozhodnutím vázáni, mohou dát podnět k prohlášení nicotnosti; jestliže
správní orgán neshledá důvody k zahájení řízení o prohlášení nicotnosti, sdělí
tuto skutečnost s uvedením důvodů do 30 dnů podateli.

(2) Proti rozhodnutí, jímž správní
orgán prohlásil nicotnost, nelze podat odvolání.

(3) Jestliže správní orgán dojde k
závěru, že jiný správní orgán učinil úkon, který je nicotným rozhodnutím, dá
podnět správnímu orgánu příslušnému k prohlášení nicotnosti.

Díl 8

Náklady řízení

§ 79
(1)
Náklady řízení jsou zejména hotové výdaje účastníků a jejich zástupců, včetně
správního poplatku, ušlý výdělek účastníků a jejich zákonných zástupců, náklady
důkazů, tlumočné a odměna za zastupování.

(2) Rozhodnutí ve věci nákladů
řízení může být ve výrokové části jiného rozhodnutí nebo může být vydáno
samostatně; lze je vydat i v průběhu řízení. Rozhodnutí se oznamuje pouze
osobám, jichž se týká.

(3) Nestanoví-li zákon jinak, nese
správní orgán nebo dotčený orgán (§ 136) a účastník své náklady.

(4) Prováděcí právní předpis stanoví
rozsah, v němž správní orgán hradí hotové výdaje a ušlý výdělek jiným osobám,
zejména v souvislosti s výkonem funkce opatrovníka a s opatřováním podkladů pro
vydání rozhodnutí. Nárok na náhradu musí být u správního orgánu uplatněn do 8
dnů poté, co náklady vznikly, jinak zaniká.

(5) Povinnost nahradit náklady
řízení paušální částkou uloží správní orgán účastníkovi, který řízení vyvolal
porušením své právní povinnosti. Prováděcí právní předpis stanoví výši paušální
částky nákladů řízení a výši paušální částky nákladů řízení ve zvláště složitých
případech nebo byl-li přibrán znalec. V případech hodných zvláštního zřetele lze
výši paušální částky na požádání snížit.

(6) Povinnost nahradit náklady
řízení, které by jinak správnímu orgánu nebyly vznikly, může správní orgán
uložit tomu, kdo jejich vznik způsobil porušením své povinnosti.

(7) Náklady na opatření údajů podle
§ 6 odst. 2 tvoří hotové výdaje správního orgánu zvýšené o částku odpovídající
správním poplatkům, které by byla povinna zaplatit dotčená osoba, která o
opatření údajů požádala, kdyby si je opatřovala sama; tyto náklady hradí dotčená
osoba, jež o opatření údajů požádala.

(8) Náhradu nákladů vybírá podle
zvláštního zákona27) správní orgán, který ji uložil. V řízení o
uložení povinnosti, k jejíž exekuci je správní orgán příslušný, je exekučním
úřadem správní orgán, který náhradu nákladů uložil.

HLAVA VII

OCHRANA PŘED NEČINNOSTÍ

§ 80
(1)
Nevydá-li správní orgán rozhodnutí ve věci v zákonné lhůtě, nadřízený správní
orgán učiní z moci úřední opatření proti nečinnosti, jakmile se o tom
dozví.

(2) Opatření
proti nečinnosti učiní nadřízený správní orgán i tehdy, nezahájí-li příslušný
správní orgán řízení ve lhůtě 30 dnů ode dne, kdy se dozvěděl o skutečnostech
odůvodňujících zahájení řízení z moci úřední.

(3) Opatření proti nečinnosti může
nadřízený správní orgán učinit i v případě, kdy je z okolností zjevné, že věcně
a místně příslušný správní orgán nedodrží lhůtu stanovenou pro vydání rozhodnutí
o žádosti nebo zahájit řízení z moci úřední anebo v řízení řádně pokračovat. Po
uplynutí lhůt pro vydání rozhodnutí může žádost o uplatnění opatření proti
nečinnosti podat účastník.

(4) Nadřízený správní orgán
může

a)

přikázat nečinnému správnímu orgánu, aby ve stanovené lhůtě učinil
potřebná opatření ke zjednání nápravy nebo vydal rozhodnutí,

b)

usnesením převzít věc a rozhodnout namísto nečinného správního
orgánu,

c)

usnesením pověřit jiný správní orgán ve svém správním obvodu vedením
řízení, nebo

d)

usnesením přiměřeně prodloužit zákonnou lhůtu pro vydání rozhodnutí,
lze-li důvodně předpokládat, že správní orgán v prodloužené lhůtě vydá
rozhodnutí ve věci, a je-li takový postup pro účastníky výhodnější; přitom
přihlíží ke lhůtám uvedeným v § 71 odst. 3.

(5) Postup uvedený v odstavci 4
písm. b) a c) nelze použít vůči orgánům územních samosprávných celků při výkonu
samostatné působnosti.

(6) Usnesení podle odstavce 4 se
oznamuje správním orgánům uvedeným v odstavci 4 písm. b) až d) a účastníkům
uvedeným v § 27 odst. 1; ostatní účastníci se o něm vyrozumí veřejnou vyhláškou.
Usnesení nadřízený správní orgán vydá i v případě, že žádosti účastníka podle
odstavce 3 věty druhé nevyhoví; toto usnesení se oznamuje pouze tomuto
účastníkovi; proti tomuto usnesení se nelze odvolat.

HLAVA VIII

ODVOLACÍ ŘÍZENÍ

Odvolání

§ 81
(1)
Účastník může proti rozhodnutí podat odvolání, pokud zákon nestanoví
jinak.

(2) Právo podat
odvolání nepřísluší účastníkovi, který se po oznámení rozhodnutí tohoto práva
písemně nebo ústně do protokolu vzdal.

(3) Jestliže odvolatel vzal podané
odvolání zpět, nemůže je podat znovu.

(4) Statutární orgán právnické osoby
má právo podat odvolání proti rozhodnutí, jímž má být omezena způsobilost
právnické osoby samostatně jednat před správním orgánem, i když je toto
rozhodnutí předběžně vykonatelné.

§ 82
(1)
Odvoláním lze napadnout výrokovou část rozhodnutí, jednotlivý výrok nebo jeho
vedlejší ustanovení. Odvolání jen proti odůvodnění rozhodnutí je
nepřípustné.

(2)
Odvolání musí mít náležitosti uvedené v § 37 odst. 2 a musí obsahovat údaje o
tom, proti kterému rozhodnutí směřuje, v jakém rozsahu ho napadá a v čem je
spatřován rozpor s právními předpisy nebo nesprávnost rozhodnutí nebo řízení,
jež mu předcházelo. Není-li v odvolání uvedeno, v jakém rozsahu odvolatel
rozhodnutí napadá, platí, že se domáhá zrušení celého rozhodnutí. Odvolání se
podává s potřebným počtem stejnopisů tak, aby jeden stejnopis zůstal správnímu
orgánu a aby každý účastník dostal jeden stejnopis. Nepodá-li účastník potřebný
počet stejnopisů, vyhotoví je správní orgán na náklady účastníka.

(3) Pokud odvolání směřuje jen proti
některému výroku rozhodnutí nebo proti vedlejšímu ustanovení výroku, které
netvoří nedílný celek s ostatními, a pokud tím nemůže být způsobena újma
některému z účastníků, nabývá zbytek výrokové části právní moci, umožňuje-li to
povaha věci.

(4) K novým
skutečnostem a k návrhům na provedení nových důkazů, uvedeným v odvolání nebo v
průběhu odvolacího řízení, se přihlédne jen tehdy, jde-li o takové skutečnosti
nebo důkazy, které účastník nemohl uplatnit dříve. Namítá-li účastník, že mu
nebylo umožněno učinit v řízení v prvním stupni určitý úkon, musí být tento úkon
učiněn spolu s odvoláním.

Odvolací lhůta

§ 83
(1)
Odvolací lhůta činí 15 dnů ode dne oznámení rozhodnutí, pokud zvláštní zákon
nestanoví jinak. Odvolání lze podat teprve poté, co bylo rozhodnutí vydáno.
Bylo-li odvolání podáno před oznámením rozhodnutí odvolateli, platí, že bylo
podáno v první den odvolací lhůty.

(2) V případě chybějícího, neúplného
nebo nesprávného poučení podle § 68 odst. 5 lze odvolání podat do 15 dnů ode dne
oznámení opravného usnesení podle § 70 věty první, bylo-li vydáno, nejpozději
však do 90 dnů ode dne oznámení rozhodnutí.

§ 84

Odvolací lhůta při neoznámení rozhodnutí
(1) Osoba, která byla účastníkem,
ale rozhodnutí jí nebylo správním orgánem oznámeno, může podat odvolání do 30
dnů ode dne, kdy se o vydání rozhodnutí a řešení otázky, jež byla předmětem
rozhodování, dozvěděla, nejpozději však do 1 roku ode dne, kdy bylo rozhodnutí
oznámeno poslednímu z účastníků, kterým ho správní orgán byl oznámil; zmeškání
úkonu nelze prominout. Ustanovení tohoto odstavce neplatí pro účastníky uvedené
v § 27 odst. 1.

(2)
Neoznámení rozhodnutí se nemůže dovolávat ten, kdo se s ním prokazatelně
seznámil. Na takového účastníka se hledí, jako by mu správní orgán doručil
rozhodnutí s chybějícím poučením podle § 83 odst. 2.

(3) Při vedení řízení po podání
odvolání podle odstavce 1 je třeba zvlášť dbát oprávněných zájmů účastníků,
kteří byli v dobré víře. Odkladný účinek odvolání lze z vážných důvodů vyloučit
(§ 85 odst. 2) i dodatečně.

Účinky odvolání

§ 85
(1)
Nestanoví-li zákon jinak, má včas podané a přípustné odvolání odkladný účinek. V
důsledku odkladného účinku odvolání nenastává právní moc, vykonatelnost, ani
jiné právní účinky rozhodnutí.

(2) Správní orgán může odkladný
účinek odvolání vyloučit,

a)

jestliže to naléhavě vyžaduje veřejný zájem,

b)

hrozí-li vážná újma některému z účastníků, nebo

c)

požádá-li o to účastník; to neplatí, pokud by tím vznikla újma jiným
účastníkům nebo to není ve veřejném zájmu.

(3) Z důvodu ochrany práv nabytých v
dobré víře, oprávněných zájmů účastníků nebo veřejného zájmu lze vyloučit
odkladný účinek odvolání, jehož zmeškání správní orgán promíjí.

(4) Vyloučení odkladného účinku
odvolání musí být odůvodněno. Výrok o vyloučení odkladného účinku odvolání je
součástí rozhodnutí ve věci; proti tomuto výroku se nelze odvolat.

Podání odvolání a postup správního orgánu, který
napadené rozhodnutí vydal

§ 86
(1)
Odvolání se podává u správního orgánu, který napadené rozhodnutí
vydal.

(2) Správní
orgán, který napadené rozhodnutí vydal, zašle stejnopis podaného odvolání všem
účastníkům, kteří se mohli proti rozhodnutí odvolat, a vyzve je, aby se k němu v
přiměřené lhůtě, která nesmí být kratší než 5 dnů, vyjádřili. Podle okolností
dále doplní řízení. Ustanovení tohoto odstavce se nepoužije, bylo-li odvolání
podáno opožděně nebo bylo-li nepřípustné.

(3) Ustanovení § 82 odst. 4 věty
první platí pro vyjádření účastníků k podanému odvolání obdobně. Vyjádření
účastníků k podanému odvolání jsou součástí spisu. K vyjádřením podaným po lhůtě
se nemusí přihlížet.

§ 87
Správní orgán, který napadené
rozhodnutí vydal, je může zrušit nebo změnit, pokud tím plně vyhoví odvolání a
jestliže tím nemůže být způsobena újma žádnému z účastníků, ledaže s tím
všichni, kterých se to týká, vyslovili souhlas. Proti tomuto rozhodnutí lze
podat odvolání.

§ 88

Předání spisu odvolacímu správnímu orgánu
(1) Neshledá-li správní orgán, který
napadené rozhodnutí vydal, podmínky pro postup podle § 87, předá spis se svým
stanoviskem odvolacímu správnímu orgánu do 30 dnů ode dne doručení odvolání.
Jestliže byl odvoláním napaden jen některý výrok rozhodnutí podle § 82 odst. 3 a
lze-li příslušnou část spisu oddělit, předá správní orgán pouze tu část spisu,
která se týká otázky, o níž bylo rozhodnuto v napadeném výroku rozhodnutí. V
případě nepřípustného nebo opožděného odvolání předá spis odvolacímu správnímu
orgánu do 10 dnů; ve stanovisku se omezí na uvedení důvodů rozhodných pro
posouzení opožděnosti nebo nepřípustnosti odvolání.

(2) Pokud před předáním spisu
odvolacímu správnímu orgánu nastal některý z důvodů zastavení řízení uvedený v §
66 odst. 1 písm. a), e), f) nebo g) nebo v § 66 odst. 2, správní orgán, který
napadené rozhodnutí vydal, řízení zastaví, ledaže by rozhodnutí o odvolání mohlo
mít význam pro náhradu škody.

Postup odvolacího správního orgánu

§ 89
(1)
Nestanoví-li zákon jinak, je odvolacím správním orgánem nejblíže nadřízený
správní orgán.

(2)
Odvolací správní orgán přezkoumává soulad napadeného rozhodnutí a řízení, které
vydání rozhodnutí předcházelo, s právními předpisy. Správnost napadeného
rozhodnutí přezkoumává jen v rozsahu námitek uvedených v odvolání, jinak jen
tehdy, vyžaduje-li to veřejný zájem. K vadám řízení, o nichž nelze mít důvodně
za to, že mohly mít vliv na soulad napadeného rozhodnutí s právními předpisy,
popřípadě na jeho správnost, se nepřihlíží; tímto ustanovením není dotčeno právo
na náhradu škody způsobené nesprávným úředním postupem.

§ 90

Rozhodnutí odvolacího správního orgánu
(1) Jestliže odvolací správní orgán
dojde k závěru, že napadené rozhodnutí je v rozporu s právními předpisy nebo že
je nesprávné,

a)

napadené rozhodnutí nebo jeho část zruší a řízení zastaví,

b)

napadené rozhodnutí nebo jeho část zruší a věc vrátí k novému projednání
správnímu orgánu, který rozhodnutí vydal; v odůvodnění tohoto rozhodnutí
vysloví odvolací správní orgán právní názor, jímž je správní orgán, který
napadené rozhodnutí vydal, při novém projednání věci vázán; proti novému
rozhodnutí lze podat odvolání, anebo

c)

napadené rozhodnutí nebo jeho část změní; změnu nelze provést, pokud by
tím některému z účastníků, jemuž je ukládána povinnost, hrozila újma z důvodu
ztráty možnosti odvolat se; podle § 36 odst. 3 se postupuje, pouze pokud jde o
podklady rozhodnutí nově pořízené odvolacím správním orgánem; je-li to
zapotřebí k odstranění vad odůvodnění, změní odvolací správní orgán rozhodnutí
v části odůvodnění; odvolací správní orgán nemůže svým rozhodnutím změnit
rozhodnutí orgánu územního samosprávného celku vydané v samostatné
působnosti.

(2) Podle odstavce 1 písm. a)
postupuje odvolací správní orgán též tehdy, jde-li o odvolání proti rozhodnutí o
předběžném opatření a nabylo-li již rozhodnutí ve věci právní moci, ledaže by
rozhodnutí o tomto odvolání mohlo mít význam pro náhradu škody.

(3) Odvolací správní orgán nemůže
změnit napadené rozhodnutí v neprospěch odvolatele, ledaže odvolání podal také
jiný účastník, jehož zájmy nejsou shodné, anebo je napadené rozhodnutí v rozporu
s právními předpisy nebo jiným veřejným zájmem.

(4) Jestliže odvolací správní orgán
zjistí, že nastala skutečnost, která odůvodňuje zastavení řízení, bez dalšího
zruší napadené rozhodnutí a řízení zastaví, ledaže jiné rozhodnutí o odvolání
může mít význam pro náhradu škody nebo pro právní nástupce
účastníků.

(5)
Neshledá-li odvolací správní orgán důvod pro postup podle odstavců 1 až 4,
odvolání zamítne a napadené rozhodnutí potvrdí. Jestliže odvolací správní orgán
změní nebo zruší napadené rozhodnutí jen zčásti, ve zbytku je
potvrdí.

(6) Rozhodnutí
v odvolacím řízení vydá odvolací správní orgán ve lhůtách stanovených v § 71.
Lhůta počíná běžet dnem předání spisu odvolacímu správnímu orgánu k rozhodnutí
(§ 88).

§ 91
(1)
Proti rozhodnutí odvolacího správního orgánu se nelze dále odvolat. Rozhodnutí
odvolacího správního orgánu je v právní moci, jestliže bylo oznámeno všem
odvolatelům a účastníkům uvedeným v § 27 odst. 1.

(2) Pokud je napadené rozhodnutí
předběžně vykonatelné, platí pro účinky jeho zrušení ustanovení § 99
obdobně.

(3) Pokud
odvolatel vzal podané odvolání zpět, řízení o odvolání je zastaveno dnem
zpětvzetí odvolání. Pokud všichni odvolatelé vzali podané odvolání zpět,
odvolací řízení je zastaveno dnem zpětvzetí odvolání posledního z odvolatelů.
Dnem následujícím po zastavení řízení nabývá napadené rozhodnutí právní moci. O
skutečnosti, že řízení bylo zastaveno, správní orgán vydá usnesení, které se
pouze poznamená do spisu a vyrozumí se o něm odvolatelé, jakož i jiní účastníci,
pokud byli o podaném odvolání uvědoměni podle § 86 odst. 2. Odvolání lze vzít
zpět nejpozději do vydání rozhodnutí odvolacího správního orgánu.

(4) Je-li v řízení více účastníků a
všichni se vzdali práva podat odvolání, nabývá rozhodnutí právní moci dnem
následujícím po dni, kdy tak učinil poslední z nich.

§ 92
(1)
Opožděné nebo nepřípustné odvolání odvolací správní orgán zamítne. Jestliže
rozhodnutí již nabylo právní moci, následně zkoumá, zda nejsou dány předpoklady
pro přezkoumání rozhodnutí v přezkumném řízení, pro obnovu řízení nebo pro
vydání nového rozhodnutí. Shledá-li předpoklady pro zahájení přezkumného řízení,
pro obnovu řízení nebo pro vydání nového rozhodnutí, posuzuje se opožděné nebo
nepřípustné odvolání jako podnět k přezkumnému řízení nebo žádost o obnovu
řízení nebo žádost o vydání nového rozhodnutí.

(2) Dojde-li odvolací správní orgán
k závěru, že odvolání bylo podáno včas a že je přípustné, vrátí věc správnímu
orgánu, který rozhodl v prvním stupni.

Použití obecných ustanovení

§ 93
(1)
Jestliže v této hlavě není stanoveno jinak, pro řízení o odvolání se obdobně
použijí ustanovení hlav I až IV, VI a VII této části.

(2) Kde se v hlavách I až VII této
části hovoří o nadřízeném správním orgánu, rozumí se tím při postupu podle této
hlavy správní orgán nejblíže nadřízený odvolacímu správnímu orgánu; jinak platí
ustanovení § 178.

HLAVA IX

PŘEZKUMNÉ ŘÍZENÍ

§ 94
(1) V
přezkumném řízení správní orgány z moci úřední přezkoumávají pravomocná
rozhodnutí v případě, kdy lze důvodně pochybovat o tom, že rozhodnutí je v
souladu s právními předpisy. Přezkumné řízení lze zahájit, i pokud je rozhodnutí
předběžně vykonatelné podle § 74 a dosud nenabylo právní moci; pokud bylo po
zahájení takového přezkumného řízení podáno odvolání, postupuje se podle
ustanovení hlavy VIII této části. Účastník může dát podnět k provedení
přezkumného řízení; tento podnět není návrhem na zahájení řízení; jestliže
správní orgán neshledá důvody k zahájení přezkumného řízení, sdělí tuto
skutečnost s uvedením důvodů do 30 dnů podateli.

(2) Přezkumné řízení není přípustné,
jestliže byl rozhodnutím účastníkovi udělen souhlas k občanskoprávnímu,
obchodněprávnímu nebo pracovněprávnímu úkonu nebo povolen vklad práva k
nemovitosti evidované v katastru nemovitostí nebo jestliže bylo rozhodnuto ve
věci osobního stavu a žadatel nabyl práv v dobré víře. V přezkumném řízení nelze
přezkoumávat ani rozhodnutí vydaná podle § 97. Rozhodnutí odvolacího správního
orgánu podle § 90 odst. 1 písm. b) nelze přezkoumávat, jestliže již bylo při
novém projednávání věci vydáno nové rozhodnutí.

(3) Samostatně lze v přezkumném
řízení přezkoumávat pouze usnesení o odložení věci (§ 43) a usnesení o zastavení
řízení (§ 66). Ostatní usnesení lze přezkoumávat až spolu s rozhodnutím ve věci,
popřípadě s jiným rozhodnutím, jehož vydání předcházela, a jedině tehdy, může-li
to mít význam pro soulad rozhodnutí ve věci nebo jiného rozhodnutí s právními
předpisy anebo pro náhradu škody.

(4) Jestliže po zahájení přezkumného
řízení správní orgán dojde k závěru, že ačkoli rozhodnutí bylo vydáno v rozporu
s právním předpisem, byla by újma, která by jeho zrušením nebo změnou vznikla
některému účastníkovi, který nabyl práva z rozhodnutí v dobré víře, ve zjevném
nepoměru k újmě, která vznikla jinému účastníkovi nebo veřejnému zájmu, řízení
zastaví.

(5) Při
rozhodování v přezkumném řízení je správní orgán povinen šetřit práva nabytá v
dobré víře, zejména mění-li rozhodnutí, které bylo vydáno v rozporu s právními
předpisy (§ 97 odst. 3) nebo určuje-li, od kdy nastávají účinky rozhodnutí
vydaného v přezkumném řízení (§ 99).

§ 95
(1)
Správní orgán nadřízený správnímu orgánu, který rozhodnutí vydal, zahájí z moci
úřední přezkumné řízení, jestliže po předběžném posouzení věci dojde k závěru,
že lze mít důvodně za to, že rozhodnutí bylo vydáno v rozporu s právními
předpisy.

(2) Jestliže
podnět k přezkumnému řízení dal účastník, může přezkumné řízení provést správní
orgán, který přezkoumávané rozhodnutí vydal, pokud plně vyhoví účastníkovi,
který podnět uplatnil, a jestliže tím nemůže být způsobena újma žádnému jinému
účastníkovi, ledaže s tím všichni, jichž se to týká, vyslovili souhlas. Jinak
předá věc k provedení přezkumného řízení nadřízenému správnímu
orgánu.

(3) V přezkumném
řízení, v němž je přezkoumáváno rozhodnutí odvolacího správního orgánu, lze
přezkoumat i rozhodnutí vydané správním orgánem prvního stupně.

(4) Účastníky přezkumného řízení
jsou účastníci původního řízení, v němž bylo vydáno přezkoumávané rozhodnutí,
jichž se přezkumné řízení týká, nebo jejich právní nástupci.

(5) Hrozí-li vážná újma některému z
účastníků nebo veřejnému zájmu, může příslušný správní orgán při zahájení nebo v
průběhu přezkumného řízení usnesením pozastavit vykonatelnost nebo jiné právní
účinky přezkoumávaného rozhodnutí.

(6) Jde-li o rozhodnutí ústředního
správního úřadu, rozhoduje v přezkumném řízení ministr nebo vedoucí jiného
ústředního správního úřadu; ustanovení § 152 odst. 3 platí obdobně.

§ 96
(1)
Usnesení o zahájení přezkumného řízení lze vydat nejdéle do 2 měsíců ode dne,
kdy se příslušný správní orgán o důvodu zahájení přezkumného řízení dozvěděl,
nejpozději však do 1 roku od právní moci rozhodnutí ve věci.

(2) Soulad rozhodnutí s právními
předpisy se posuzuje podle právního stavu a skutkových okolností v době jeho
vydání. K vadám řízení, o nichž nelze mít důvodně za to, že mohly mít vliv na
soulad napadeného rozhodnutí s právními předpisy, popřípadě na jeho správnost,
se nepřihlíží. Příslušný správní orgán posoudí spisový materiál a podle potřeby
zajistí vyjádření účastníků a správních orgánů, které řízení
prováděly.

(3) Přezkumné
řízení týkající se předběžného opatření nelze konat poté, co se rozhodnutí ve
věci stalo vykonatelným nebo nabylo jiných právních účinků anebo co bylo toto
rozhodnutí zrušeno, ledaže by posouzení mělo význam pro náhradu
škody.

§ 97

Rozhodnutí v přezkumném řízení
(1) Jestliže správní orgán po
zahájení přezkumného řízení zjistí, že právní předpis porušen nebyl, řízení
usnesením zastaví. Usnesení se pouze poznamená do spisu.

(2) Rozhodnutí ve věci v přezkumném
řízení v prvním stupni nelze vydat po uplynutí 15 měsíců ode dne právní moci
rozhodnutí ve věci. Probíhá-li přezkumné řízení, správní orgán je usnesením
zastaví. Usnesení se pouze poznamená do spisu.

(3) Rozhodnutí, které bylo vydáno v
rozporu s právními předpisy, příslušný správní orgán zruší nebo změní, popřípadě
zruší a věc vrátí odvolacímu správnímu orgánu nebo správnímu orgánu prvního
stupně; tyto správní orgány jsou vázány právním názorem příslušného správního
orgánu.

§ 98

Zkrácené přezkumné řízení
Jestliže je porušení právního
předpisu zjevné ze spisového materiálu, jsou splněny ostatní podmínky pro
přezkumné řízení a není zapotřebí vysvětlení účastníků, může příslušný správní
orgán provést zkrácené přezkumné řízení. Dokazování se neprovádí. Prvním úkonem
správního orgánu při zkráceném přezkumném řízení je vydání rozhodnutí podle § 97
odst. 3.

§ 99

Účinky rozhodnutí v přezkumném řízení
(1) Účinky rozhodnutí v přezkumném
řízení mohou nastat zpětně od právní moci nebo předběžné vykonatelnosti
přezkoumávaného rozhodnutí anebo od právní moci nebo předběžné vykonatelnosti
rozhodnutí v přezkumném řízení. V rozhodnutí, jímž se ruší nebo mění
přezkoumávané rozhodnutí, které bylo vydáno v rozporu s právními předpisy,
správní orgán s ohledem na obsah přezkoumávaného rozhodnutí určí, odkdy
nastávají jeho účinky.

(2) Pokud se ruší nebo mění
rozhodnutí, jímž byla uložena povinnost, a neodůvodňují-li okolnosti případu
jiné řešení, určí správní orgán, že účinky rozhodnutí v přezkumném řízení
nastávají ode dne právní moci nebo předběžné vykonatelnosti přezkoumávaného
rozhodnutí.

(3) Pokud se
ruší nebo mění rozhodnutí, jímž bylo přiznáno právo, a neodůvodňují-li okolnosti
případu jiné řešení, určí správní orgán, že účinky rozhodnutí v přezkumném
řízení nastávají ode dne jeho právní moci nebo předběžné vykonatelnosti; bylo-li
však přezkoumávané rozhodnutí vydáno na základě nesprávných či neúplných údajů
uvedených žadatelem, určí správní orgán, že účinky rozhodnutí v přezkumném
řízení nastávají ode dne právní moci nebo předběžné vykonatelnosti
přezkoumávaného rozhodnutí.

HLAVA X

OBNOVA ŘÍZENÍ A NOVÉ ROZHODNUTÍ

§ 100

Obnova řízení
(1) Řízení před správním orgánem
ukončené pravomocným rozhodnutím ve věci se na žádost účastníka obnoví,
jestliže

a)

vyšly najevo dříve neznámé skutečnosti nebo důkazy, které existovaly v
době původního řízení a které účastník, jemuž jsou ku prospěchu, nemohl v
původním řízení uplatnit, anebo se provedené důkazy ukázaly nepravdivými,
nebo

b)

bylo zrušeno či změněno rozhodnutí, které bylo podkladem rozhodnutí
vydaného v řízení, které má být obnoveno,

a pokud tyto
skutečnosti, důkazy nebo rozhodnutí mohou odůvodňovat jiné řešení otázky, jež
byla předmětem rozhodování.

(2) Účastník může podat žádost o
obnovu řízení u kteréhokoliv správního orgánu, který ve věci rozhodoval, a to do
3 měsíců ode dne, kdy se o důvodu obnovy řízení dozvěděl, nejpozději však do 3
let ode dne právní moci rozhodnutí. Obnovy řízení se nemůže domáhat ten, kdo
mohl důvod obnovy uplatnit v odvolacím řízení. O obnově řízení rozhoduje správní
orgán, který ve věci rozhodl v posledním stupni.

(3) Ve tříleté lhůtě od právní moci
rozhodnutí může o obnově řízení z moci úřední rozhodnout též správní orgán,
který ve věci rozhodl v posledním stupni, jestliže je dán některý z důvodů
uvedených v odstavci 1 a jestliže je na novém řízení veřejný zájem; do konce
uvedené lhůty musí být rozhodnutí o obnově řízení vydáno.

(4) O obnově řízení rozhodne
příslušný správní orgán z moci úřední též v případě, že rozhodnutí bylo dosaženo
trestným činem. Lhůta podle odstavce 3 začíná běžet dnem následujícím po dni
nabytí právní moci rozsudku.

(5) Na obnovu řízení se obdobně
užije ustanovení § 94 odst. 4 a 5.

(6) Žádosti o obnovu řízení se
přizná odkladný účinek, jestliže hrozí vážná újma účastníkovi nebo veřejnému
zájmu. Rozhodnutí, jímž bylo řízení obnoveno, má odkladný účinek, pokud napadené
rozhodnutí nebylo dosud vykonáno, ledaže správní orgán v rozhodnutí odkladný
účinek vyloučil z důvodů uvedených v § 85 odst. 2 nebo ledaže vykonatelnost nebo
jiné účinky rozhodnutí již zanikly podle zvláštního zákona. Rozhodnutí, jímž se
žádost o obnovu řízení zamítá, se oznamuje pouze žadateli; ten proti němu může
podat odvolání.

§ 101

Nové rozhodnutí
Provést nové řízení a vydat nové
rozhodnutí ve věci lze tehdy, jestliže

a)

je to nezbytné při postupu podle § 41 odst. 6 věty druhé,

b)

novým rozhodnutím bude vyhověno žádosti, která byla pravomocně
zamítnuta,

c)

nové rozhodnutí z vážných důvodů dodatečně stanoví nebo změní dobu
platnosti nebo účinnosti rozhodnutí anebo lhůtu ke splnění povinnosti nebo
dodatečně povolí plnění ve splátkách, popřípadě po částech; zkrácení doby
platnosti nebo účinnosti rozhodnutí anebo lhůty ke splnění povinnosti je možné
pouze tehdy, stanoví-li tuto možnost zákon,

d)

rozhodnutí ve věci bylo zrušeno jiným orgánem veřejné moci podle
zvláštního zákona, nebo

e)

tak stanoví zvláštní zákon.

§ 102

Společné ustanovení
(1) K novému řízení poté, co bylo
rozhodnuto o obnově řízení, nebo k novému řízení podle § 101 je příslušný
správní orgán, který byl příslušný k původnímu řízení v prvním stupni. Odvolací
správní orgán je příslušný tehdy, jestliže řízení bylo obnoveno z důvodů, jež se
týkaly výlučně řízení před tímto správním orgánem.

(2) Otázka, kdo je účastníkem, se v
novém řízení posuzuje podle právního stavu a skutkových okolností v době nového
řízení.

(3) Nové řízení
podle § 101 lze zahájit na žádost i v případě, že původní řízení bylo zahájeno z
moci úřední, a naopak. Žádost může podat kterýkoli z účastníků původního řízení,
nebo jeho právní nástupce za předpokladu, že je původním rozhodnutím přímo
dotčen.

(4) Pokud žádost
účastníka neodůvodňuje zahájení nového řízení, rozhodne správní orgán usnesením
o tom, že se řízení zastaví. Usnesení se oznamuje pouze žadateli a těm osobám,
vůči nimž již správní orgán učinil úkon.

(5) V novém řízení podle § 101 lze s
účinky od zahájení nového řízení nebo v průběhu nového řízení pozastavit
vykonatelnost nebo jiné právní účinky původního rozhodnutí. Má-li se tak stát na
žádost účastníka, užije se obdobně ustanovení § 95 odst. 4 a 5.

(6) V novém řízení může správní
orgán využít podkladů původního rozhodnutí včetně podkladů rozhodnutí o
odvolání, nevylučuje-li to důvod nového řízení. Právní názor odvolacího
správního orgánu je pro správní orgán provádějící nové řízení závazný, pokud se
tento právní názor vlivem změny právního stavu nebo skutkových okolností nestal
bezpředmětným.

(7) V
novém řízení správní orgán šetří práva nabytá v dobré víře.

(8) Není-li v odstavcích 1 až 7
stanoveno jinak, postupuje se v novém řízení podle ustanovení platných pro
řízení v prvním stupni.

(9) Novým rozhodnutím vydaným podle
§ 100 nebo § 101 písm. a) se původní rozhodnutí ruší; o tomto následku budou
účastníci poučeni v písemném vyhotovení rozhodnutí; ustanovení § 99 platí
obdobně. V ostatních případech nové rozhodnutí brání vykonatelnosti nebo jiným
právním účinkům původního rozhodnutí; nejsou-li účinky nového rozhodnutí zřejmé
z jeho obsahu, určí vliv na vykonatelnost nebo jiné právní účinky původního
rozhodnutí správní orgán.

HLAVA XI

EXEKUCE

Díl 1

Úvodní ustanovení

§ 103
(1)
Podle ustanovení této hlavy se postupuje, pokud ten, jemuž byla exekučním
titulem uložena povinnost peněžitého nebo nepeněžitého plnění (dále jen
"povinný"), v určené lhůtě tuto povinnost dobrovolně nesplní.

(2) Exekučním správním orgánem je
správní orgán, který je podle tohoto nebo zvláštního zákona oprávněn k
exekuci.

§ 104
Exekučním titulem, na jehož základě
se vydává exekuční výzva nebo exekuční příkaz, je

a)

vykonatelné rozhodnutí uvedené v § 74, nebo

b)

vykonatelný smír uvedený v § 141 odst. 8.

§ 105
(1)
Exekuční titul u exekučního správního orgánu uplatňuje

a)

správní orgán, který vydal rozhodnutí v prvním stupni nebo který schválil
smír, nebo

b)

osoba oprávněná z exekučního titulu.

(2) Správní orgán uvedený v odstavci
1 písm. a) nebo osoba oprávněná z exekučního titulu mohou o provedení exekuce
požádat též soud nebo soudního exekutora.

Díl 2

Exekuce na peněžitá plnění

§ 106
(1)
Exekučním správním orgánem, který na žádost správního orgánu uvedeného v § 105
odst. 1 písm. a) nebo osoby oprávněné z exekučního titulu provádí exekuci na
peněžitá plnění, je obecný správce daně místně příslušný podle zvláštního
zákona, nestanoví-li zákon, že exekučním správním orgánem je správní orgán
uvedený v § 105 odst. 1 písm. a).30)

(2) Obecní úřad nebo krajský úřad je
exekučním správním orgánem tehdy, je-li současně správním orgánem uvedeným v §
105 odst. 1 písm. a) nebo je-li takovým správním orgánem jiný orgán územního
samosprávného celku. Na žádost obecního úřadu provede exekuci obecný správce
daně místně příslušný podle zvláštního zákona.

(3) Pro exekuci, vybírání a evidenci
peněžitých plnění se uplatní postup pro správu daní.

Díl 3

Exekuce na nepeněžitá plnění

Oddíl 1

Obecná ustanovení

§ 107

Příslušnost
(1) Exekučním správním orgánem
příslušným k exekuci na nepeněžitá plnění je správní orgán uvedený v § 105 odst.
1 písm. a), je-li orgánem moci výkonné. Obecní úřad nebo krajský úřad je
exekučním správním orgánem, je-li současně správním orgánem uvedeným v § 105
odst. 1 písm. a) nebo je-li takovým správním orgánem jiný orgán územního
samosprávného celku.

(2)
Na žádost jiného správního orgánu uvedeného v § 105 odst. 1 písm. a) provede
exekuci obecní úřad obce s rozšířenou působností, v jehož správním obvodu má
správní orgán sídlo.

§ 108

Právo vymáhat nepeněžitou povinnost
(1) Vůči jinému než vůči tomu, jemuž
byla exekučním titulem uložena povinnost nepeněžitého plnění a je uveden v
exekučním titulu, může exekuční správní orgán vydat exekuční výzvu nebo nařídit
exekuci a v nařízené exekuci pokračovat, jen jestliže je prokázáno, že na něj
přešla nebo byla převedena nepeněžitá povinnost.

(2) Přechod nebo převod nepeněžité
povinnosti či práva se prokazuje jen listinou vydanou správním orgánem, soudem
nebo notářem anebo ověřenou orgánem příslušným podle zvláštního právního
předpisu,31) pokud přechod nepeněžité povinnosti nebo práva nevyplývá
přímo z právního předpisu.

(3) Jestliže povinný po nařízení
exekuce zemřel nebo zanikl, může exekuční správní orgán v provádění exekuce
týkající se majetku patřícího do dědictví pokračovat proti dědici nebo proti
jeho zákonnému zástupci nebo správci dědictví, je-li určen. V případě zániku
právnické osoby může exekuční správní orgán v exekuci pokračovat proti jejím
právním nástupcům.

(4)
Exekuční správní orgán může exekuci nařídit nejpozději do 5 let a provádět ji
nejpozději do 10 let poté, co měla být povinnost splněna dobrovolně.

§ 109

Exekuční výzva
(1) Nehrozí-li vážné nebezpečí, že
účel exekuce bude zmařen, může exekuční správní orgán před nařízením exekuce
vyzvat povinného ke splnění nepeněžité povinnosti exekuční výzvou a určit mu
náhradní lhůtu, v níž má být splněna.

(2) Exekuční výzva je vydávána
usnesením, které kromě náležitostí uvedených v § 68 obsahuje

a)

označení exekučního titulu, na jehož základě se vydává,

b)

vymezení nepeněžité povinnosti, která má být splněna, údaje o původní
lhůtě, ve které měla být nepeněžitá povinnost splněna, a den, k němuž jsou
údaje v exekuční výzvě uvedeny,

c)

určení náhradní lhůty, v níž má být nepeněžitá povinnost splněna,
a

d)

upozornění, že pokud nebude nepeněžitá povinnost splněna v určené náhradní
lhůtě, exekuční správní orgán po marném uplynutí této lhůty nařídí
exekuci.

(3)
Proti exekuční výzvě se nelze odvolat.

§ 110

Nařízení exekuce
Exekuční správní orgán nařídí
exekuci vydáním exekučního příkazu

a)

z moci úřední, jestliže je příslušným exekučním správním orgánem; přitom
neplatí lhůta uvedená v § 80 odst. 2,

b)

na žádost osoby oprávněné z exekučního titulu, nebo

c)

na žádost správního orgánu podle § 107 odst. 2.

§ 111

Exekuční příkaz
(1) Exekuční příkaz je usnesením,
které kromě náležitostí uvedených v § 68 obsahuje

a)

označení exekučního titulu, na jehož základě se vydává,

b)

vymezení nepeněžité povinnosti, která má být splněna,

c)

způsob, jakým bude exekuce provedena,

d)

věci a práva, které mají být exekucí postiženy, a

e)

další údaje, pokud je to potřebné k provedení exekuce.

(2) Exekuční příkaz se oznamuje
povinnému a dalším osobám, kterým z exekučního příkazu vyplývají povinnosti nebo
práva.

(3) Proti
exekučnímu příkazu se nelze odvolat.

§ 112

Způsoby provedení exekuce
Exekuce k vymožení nepeněžité
povinnosti se řídí povahou uložené povinnosti. Lze ji nařídit a provést těmito
způsoby:

a)

náhradním výkonem v případě zastupitelných plnění,

b)

přímým vynucením v případě nezastupitelných plnění, zejména vyklizením,
odebráním movité věci a předvedením, nebo

c)

ukládáním donucovacích pokut.

§ 113

Odložení a přerušení exekuce
(1) Ze závažných důvodů může
exekuční správní orgán usnesením odložit nebo přerušit provedení exekuce,
zejména požádá-li povinný o posečkání splnění povinnosti a lze-li z jeho chování
mít důvodně za to, že splní svoji povinnost nejpozději ve stejné lhůtě, v jaké
může být provedena exekuce, a nehrozí-li, že účel exekuce tím bude zmařen, anebo
i bez požádání, šetří-li se skutečnosti rozhodné pro zastavení exekuce. Exekuční
správní orgán tak učiní rovněž, stanoví-li to zákon (§ 122 odst. 2 věta třetí).
V případě potřeby si správní orgán vyžádá součinnost toho, kdo o odložení nebo
přerušení exekuce požádal. Proti usnesení vydanému podle tohoto odstavce se
nelze odvolat.

(2)
Pominou-li důvody, které vedly k odložení nebo přerušení exekuce, a nedojde-li k
jejímu zastavení, pokračuje exekuční správní orgán v exekuci podle § 65 odst.
2.

§ 114
(1)
Při provádění exekuce oprávněná úřední osoba pověřením prokazuje, na základě
kterého exekučního příkazu postupuje.

(2) Každý je povinen oprávněné
úřední osobě uvedené v odstavci 1 umožnit přístup na místa, kde je třeba exekuci
provést.

§ 115

Zastavení exekuce
Exekuční správní orgán prováděnou
exekuci na žádost nebo z moci úřední usnesením, proti kterému se nelze odvolat,
zastaví, jestliže

a)

po nařízení exekuce povinnost zanikla,

b)

po nařízení exekuce zaniklo právo provádět exekuci nebo byl zrušen
exekuční titul, který je podkladem pro exekuci,

c)

o zastavení exekuce požádal ten, na jehož žádost podle § 110 písm. b) a c)
byla exekuce nařízena,

d)

průběh exekuce ukazuje, že by její pokračování bylo spojeno s mimořádnými
nebo nepoměrnými obtížemi,

e)

se zjistí, že exekuce byla nařízena k vymožení neexistující povinnosti
nebo vůči neexistujícímu povinnému,

f)

provedení exekuce je nepřípustné, protože před nařízením exekuce existoval
důvod, pro který exekuci nebylo možno provést, nebo

g)

je provedení exekuce nepřípustné, protože po jejím nařízení nastal jiný
důvod vyplývající ze zvláštního zákona nebo stavu věci, pro který nelze
exekuci provést.

§ 116

Exekuční náklady
(1) Exekuční náklady hradí povinný,
pokud exekuce nebyla zastavena podle § 115 písm. e) nebo f).

(2) Byla-li exekuce zastavena podle
§ 115 odst. 1 písm. c), je povinen exekuční náklady nahradit ten, kdo o
zastavení exekuce požádal.

(3) Náhrada exekučních nákladů
spočívá v úhradě paušální částky ve výši 2 000 Kč a v náhradě hotových výdajů
vzniklých při provádění exekuce. Povinnost nahradit exekuční náklady exekuční
správní orgán rozhodnutím uloží povinnému. Hotové výdaje zálohově hradí ze svého
rozpočtu exekuční správní orgán.

(4) Povinný hradí exekuční náklady
za výkon exekuce vždy, jestliže byl vydán exekuční příkaz nebo jestliže při
exekuci odebráním movité věci oprávněná úřední osoba přistoupila k odebrání věci
nebo při exekuci přímým vynucením přistoupila k vyklizení.

(5) Jsou-li některé exekuční úkony
prováděny společně vůči více povinným, exekuční správní orgán rozvrhne náhradu
vzniklých exekučních nákladů poměrně podle rozsahu vymáhaných povinností
připadajících na jednotlivé povinné.

(6) Exekuční náklady vybírá a jejich
exekuci provádí podle zvláštního zákona27) exekuční správní orgán,
který jejich náhradu uložil.

§ 117

Námitky
(1) Proti usnesením nebo jiným
úkonům exekučního správního orgánu, proti kterým se nelze odvolat, může povinný
nebo jiná osoba, které z tohoto úkonu vyplývá povinnost, podat námitky.

(2) Námitky nelze
podat, pokud usnesení bylo již vykonáno nebo jiný úkon proveden.

(3) Námitky mají odkladný účinek,
jen

a)

směřují-li proti usnesení, jímž byla odložena nebo přerušena
exekuce,

b)

směřují-li proti exekučnímu příkazu, jímž byla nařízena exekuce
vyklizením,

c)

směřují-li proti usnesení, jímž byla zastavena exekuce,

d)

uplatňuje-li se některý z důvodů uvedených v § 115 písm. a), b), e), f)
nebo g), anebo

e)

rozhodne-li o tom z vážných důvodů exekuční správní
orgán.

(4) O
námitkách rozhoduje exekuční správní orgán. Proti rozhodnutí o námitkách se
nelze odvolat.

§ 118

Společná ustanovení
(1) Při postupu podle tohoto dílu se
obdobně použijí ustanovení části první a přiměřeně ustanovení hlav I až X této
části.

(2) Účastníkem
podle § 27 odst. 1 se při postupu podle tohoto dílu rozumí povinný.

(3) Při postupu podle tohoto dílu
nelze prominout zmeškání úkonu. Nelze ani obnovit řízení nebo vydat nové
rozhodnutí.

Oddíl 2

Exekuce provedením náhradního výkonu

§ 119
(1)
Ukládá-li exekuční titul, aby povinný podle něho provedl nějakou práci nebo
výkon, které může vykonat i někdo jiný než povinný, vydá exekuční správní orgán
exekuční příkaz, na jehož základě provedením prací nebo výkonů pověří jinou
osobu, pokud ta s tím souhlasí; práce nebo výkony se provádějí na náklad a
nebezpečí povinného.

(2)
V pověření exekuční správní orgán přesně vymezí práci nebo výkon, které měl
podle exekučního titulu provést povinný a jejichž provedení se svěřuje jiné
osobě.

(3) Dojde-li v
souvislosti s provedením exekuce k potřebě přemístění stavebních materiálů nebo
věcí mimo prostory nebo pozemky povinného a neprohlásí-li povinný při provádění
exekuce písemně, že tyto věci opustil,32) je exekuční správní orgán
povinen zajistit uskladnění těchto věcí po dobu 6 měsíců a informovat povinného
o této skutečnosti a o možnosti tyto věci převzít. Povinný je povinen uhradit
náklady na uskladnění. Nevyzvedne-li si povinný tyto věci v uvedené lhůtě,
připadají do vlastnictví státu; provádí-li exekuci orgán územního samosprávného
celku, připadají do vlastnictví tohoto územního samosprávného celku. Prohlásí-li
povinný, že tyto věci opustil, připadají do vlastnictví státu. Případná
likvidace se provede na náklady povinného.

(4) Exekuční správní orgán může
povinnému usnesením uložit, aby mu potřebné náklady nebo zálohu na ně v určené
výši zaplatil předem v určené lhůtě, která nesmí být kratší než 8 dnů ode dne
nabytí právní moci usnesení; další postup při provádění exekuce tím není
dotčen.

Oddíl 3

Exekuce přímým vynucením

§ 120
Přímé
vynucení povinnosti se provede zejména vyklizením nemovitosti, stavby, bytu,
místnosti nebo jiných prostor (dále jen "objekt"), odebráním movité věci nebo
předvedením.

Vyklizení

§ 121
(1)
Ukládá-li exekuční titul, aby povinný vyklidil objekt, exekuční správní orgán
vydá exekuční příkaz a exekuci provede. Exekuční správní orgán povinného
vyrozumí nejméně 5 dnů předem, kdy bude vyklizení provedeno. Vyrozumí o tom
rovněž obec, na jejímž území se vyklízený objekt nachází. Úkon vyklizení se
provádí za přítomnosti přizvané osoby (§ 128).

(2) Ukládá-li exekuční titul
vyklizení objektu, který je v takovém stavu, že bezprostředně ohrožuje život
nebo zdraví osob,33) může oprávněná úřední osoba, nelze-li z důvodu
časové tísně jinak, doručit exekuční příkaz povinnému až při provedení exekuce.
Není-li povinný úkonu vyklizení přítomen, doručí se mu exekuční příkaz spolu s
protokolem o vyklizení.

§ 122
(1)
Zjistí-li oprávněná úřední osoba při vyklizení objektu, že se vyklizení objektu
týká osoby, jejíž zdravotní stav by mohl být provedením vyklizení vážně ohrožen,
není provedení exekuce přípustné. Není-li předloženo potvrzení lékaře nebo je-li
pochybnost o správnosti takového potvrzení, oprávněná úřední osoba vyžádá
vyjádření odborného lékaře.

(2) Je-li vyklízeným objektem byt
nebo místnost sloužící k bydlení a jestliže je třeba na základě zvláštního
zákona zajistit bytovou náhradu, exekuční správní orgán o svém úmyslu nařídit
exekuci vyklizením vyrozumí obec, na jejímž území se vyklízený objekt nachází.
Při zajištění bytové náhrady se postupuje přiměřeně podle zvláštního
zákona.34) Exekuční správní orgán exekuci odloží nebo přeruší,
jestliže není prokázáno, že povinnému je zajištěna bytová náhrada.

(3) Je-li objekt nebo jeho část v
takovém stavu, že bezprostředně ohrožuje život nebo zdraví osob, provede
exekuční správní orgán jeho vyklizení vždy.

§ 123
(1)
Exekuce se provede tak, že oprávněná úřední osoba z vyklizovaného
objektu

a)

odstraní movité věci patřící povinnému a příslušníkům jeho domácnosti,
jakož i movité věci, které sice patří někomu jinému, ale jsou se souhlasem
povinného umístěny ve vyklizovaném objektu, a

b)

vykáže povinného a všechny, kdo se tam zdržují na základě práva
povinného.

(2)
Movité věci odstraněné z vyklizovaného objektu se odevzdají povinnému nebo
některému ze zletilých příslušníků jeho domácnosti.

§ 124
(1)
Není-li vyklizení přítomen nikdo, kdo by mohl movité věci převzít, nebo je-li
převzetí věcí odmítnuto, sepíší se věci a dají se na náklady povinného do
úschovy obci nebo jinému vhodnému schovateli s jeho souhlasem. Exekuční správní
orgán vyrozumí povinného o tom, komu byly jeho movité věci dány do úschovy, a o
možnosti tyto věci převzít.

(2) Nevyzvedne-li si povinný movité
věci u schovatele do 6 měsíců ode dne, kdy byly uschovány, prodá je exekuční
správní orgán podle ustanovení o prodeji movitých věcí podle zvláštního
zákona.35)

(3) Výtěžek z prodeje vyplatí
exekuční správní orgán povinnému po srážce nákladů úschovy, hotových výdajů
vzniklých při prodeji movitých věcí a paušální částky nákladů prodeje; paušální
částka nákladů prodeje činí 2 000 Kč. Jestliže povinný písemně odmítne zbytek
výtěžku převzít, stane se zbytek výtěžku příjmem státního rozpočtu; provádí-li
exekuci orgán územního samosprávného celku, stane se zbytek výtěžku příjmem
rozpočtu tohoto územního samosprávného celku. Vrátí-li se zbytek výtěžku jako
nedoručitelný nebo nelze-li jej z jiného důvodu doručit, zejména není-li známo
místo trvalého pobytu povinného, stane se zbytek výtěžku, pokud se o něj povinný
nepřihlásí do 3 let od prodeje movité věci, příjmem státního rozpočtu;
provádí-li exekuci orgán územního samosprávného celku, stane se zbytek výtěžku
příjmem rozpočtu tohoto územního samosprávnému celku.

(4) Movité věci, které se nepodaří
prodat, připadají státu. Odmítne-li schovatel movité věci převzít, připadají
státu; provádí-li exekuci orgán územního samosprávného celku, připadají do
vlastnictví tohoto územního samosprávného celku. Případná likvidace se provede
na náklady povinného.

Odebrání movité věci

§ 125
(1)
Ukládá-li exekuční titul, aby povinný vydal nebo dodal movitou věc, vydá
exekuční správní orgán exekuční příkaz k provedení exekuce odebráním movité
věci, v němž výslovně určí movitou věc nebo věci, které mají být odebrány.
Oprávněná úřední osoba odebere tuto movitou věc povinnému nebo tomu, kdo ji má u
sebe, a odevzdá ji tomu, komu má být odevzdána; není-li ji komu odevzdat,
exekuční správní orgán zajistí její náležitou úschovu na náklady povinného. Při
tom postupuje obdobně podle § 124.

(2) Exekuční příkaz povinnému doručí
oprávněná úřední osoba při odebírání movité věci. Není-li povinný odebrání
movité věci přítomen, doručí se mu exekuční příkaz spolu s protokolem o odebrání
movité věci. Exekuční správní orgán nevyrozumí povinného o nastávající exekuci
dříve, než oprávněná úřední osoba přijde na místo odebrání. Je-li předmětem
exekuce movitá věc, která je vedena v zákonem stanovené evidenci, doručuje se
exekuční příkaz i tomu, kdo tuto evidenci vede.

(3) Jestliže je k užívání odebírané
movité věci třeba listiny, odebere se povinnému spolu s odebranou movitou věcí i
tato listina.

(4)
Nenajde-li oprávněná úřední osoba movitou věc u povinného, zjistí dotazem, kde
se movitá věc nachází, popřípadě co se s ní stalo. Není-li povinný či osoba,
která má movitou věc, jež má být odebrána, ochotna movitou věc vydat, vyzve ji
oprávněná úřední osoba ke sdělení důvodů.

(5) O odebrání movité věci sepíše
oprávněná úřední osoba protokol, v němž uvede zejména

a)

označení movité věci odebrané povinnému nebo jiné osobě, jež je ochotna ji
vydat, a je-li věcí více, jejich přesný seznam, popřípadě údaje o jejich
počtu, míře a váze,

b)

vyjádření povinného o tom, kde se movitá věc nachází, popřípadě že povinný
odepřel poskytnout k tomu vysvětlení,

c)

skutečnost, že povinný nebo osoba, která má movitou věc, není ochotna ji
vydat, důvody odepření jejího vydání, popřípadě odepření sdělit
důvody.

§ 126

Osobní prohlídka a prohlídka bytu a jiných
místností
(1)
Povinný je oprávněné úřední osobě při odebrání movité věci povinen umožnit
přístup na všechna místa, kde by se mohla odebíraná movitá věc
nacházet.

(2)
Vyžaduje-li to účel provedení exekuce, je oprávněná úřední osoba oprávněna
učinit osobní prohlídku povinného a prohlídku bytu (sídla, místa podnikání) a
jiných místností povinného, jakož i jeho skříní nebo jiných schránek v nich
umístěných, v nichž se podle důvodného předpokladu nachází movitá věc, již má
povinný vydat; za tím účelem je oprávněná úřední osoba oprávněna zjednat si do
bytu povinného nebo do jiné jeho místnosti přístup, popřípadě uzavřené skříně
nebo jiné schránky otevřít.

(3) Každý, v jehož objektu má
povinný byt (sídlo, místo podnikání) nebo jiné místnosti či prostory, je povinen
umožnit oprávněné úřední osobě provést prohlídku bytu a jiných místností či
prostor, v nichž má povinný své věci. Nesplní-li tuto povinnost, je oprávněná
úřední osoba oprávněna zjednat si na tato místa přístup.

(4) Nachází-li se odebíraná movitá
věc u jiné osoby, po výzvě exekučního správního orgánu je tato osoba povinna
tuto věc vydat.

(5)
Je-li důvodné podezření, že povinný nebo jiná osoba u sebe ukrývá movitou věc, a
jestliže je výzva vydat ukrývanou věc bezvýsledná, může oprávněná úřední osoba
provést osobní prohlídku.

(6) Při provádění prohlídek se
postupuje zvlášť šetrně, zejména jde-li o osobní prohlídku. Osobní prohlídku
provádí osoba stejného pohlaví. Osobní prohlídka může být na žádost toho, vůči
němuž je prohlídka prováděna, provedena pouze za přítomnosti přizvané osoby (§
128). Při provádění osobní prohlídky se přiměřeně použijí ustanovení zvláštního
právního předpisu.36)

(7) Oprávněná úřední osoba učiní při
odebrání movité věci opatření potřebná k dosažení účelu exekuce. Osoby, které
hrubým způsobem i přes její výzvu k zachování pořádku ruší provedení úkonu,
oprávněná úřední osoba může z místa provádění úkonu vykázat.

Předvedení

§ 127
Při
provádění exekuce předvedením se exekuční příkaz doručuje orgánům, které mají
předvedení provést; § 60 odst. 1 věta poslední a odst. 2 se použije
obdobně.

Přizvané osoby

§ 128
Správní orgán může k účasti na
provedení exekuce přímým vynucením přizvat nestranné osoby, aby zajistil jejich
přítomnost při provádění určitého úkonu. Tyto osoby nemají práva ani povinnosti
účastníků.

Oddíl 4

Exekuce ukládáním donucovacích pokut

§ 129
(1)
Nelze-li nebo není-li účelné provádět exekuci náhradním výkonem nebo přímým
vynucením, vymáhá se splnění povinnosti postupným ukládáním donucovacích pokut
do výše nákladů na náhradní výkon, a nelze-li náhradní výkon provést, až do výše
100 000 Kč. Exekuční správní orgán uloží povinnému donucovací pokutu
rozhodnutím, v němž mu určí, aby ji zaplatil ve lhůtě nejméně 15 dnů ode dne
nabytí právní moci.

(2)
Pokuty vybírá a jejich exekuci provádí podle zvláštního zákona27)
exekuční správní orgán, který je uložil. Výši pokuty exekuční správní orgán určí
s ohledem na povahu nesplněné povinnosti. Příjem z pokut je příjmem rozpočtu, ze
kterého je hrazena činnost exekučního správního orgánu, který pokutu uložil.
Zaplacením pokut se povinný nezprošťuje odpovědnosti za škodu.

ČÁST TŘETÍ

ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O SPRÁVNÍM ŘÍZENÍ

HLAVA I

ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O SPRÁVNÍCH ORGÁNECH

§ 130

Příslušnost orgánu veřejnoprávní korporace
nebo jiné právnické osoby
(1) Stanoví-li zákon, že řízení
provádí územní samosprávný celek, aniž by určoval, který jeho orgán je k úkonům
příslušný, je tímto orgánem v případě kraje krajský úřad a v případě obce obecní
úřad.

(2) Stanoví-li
zákon, že řízení provádí jiná veřejnoprávní korporace, aniž by určoval, který
její orgán je k úkonům příslušný, provádí řízení její výkonný orgán s všeobecnou
působností.

(3)
Stanoví-li zákon, že řízení provádí jiná právnická osoba, aniž by určoval, který
její orgán je k úkonům příslušný, je tímto orgánem její statutární
orgán37) podle zvláštního zákona anebo orgán nebo zaměstnanec jím
pověřený; pověření musí být písemné a musí být oznámeno správnímu orgánu. Pro
podnikající fyzické osoby platí toto ustanovení přiměřeně.

Změny příslušnosti

§ 131
(1)
Nadřízený správní orgán může na podnět příslušného správního orgánu nebo na
požádání účastníka věc usnesením převzít místo podřízeného správního orgánu a
rozhodnout jako správní orgán nižšího stupně

a)

týká-li se řízení otázek, které lze vzhledem k jejich výjimečné obtížnosti
nebo neobvyklosti řešit jen s použitím mimořádných odborných znalostí,

b)

jde-li o řízení s velkým počtem účastníků (§ 144), nebo

c)

u věci, u níž lze mít důvodně za to, že výrazně ovlivní právní poměry
účastníků ve správních obvodech více podřízených správních
orgánů.

(2)
Nadřízený správní orgán může usnesením pověřit k projednání a rozhodnutí věci
jiný věcně příslušný podřízený správní orgán ve svém správním obvodu, a to na
podnět správního orgánu, který by mohl být podle tohoto odstavce pověřen
projednáváním a rozhodováním věci, nebo na požádání účastníka

a)

u věci, u níž lze mít důvodně za to, že ovlivní právní poměry účastníků
řízení v obvodu pověřovaného správního orgánu výrazně větší měrou než v obvodu
příslušného správního orgánu, nebo

b)

za účelem spojení jednotlivých řízení ve společné řízení (§ 140), aby byla
zajištěna potřebná věcná shoda nebo návaznost rozhodnutí.

(3) Ustanovení odstavců 1 a 2 se
nevztahují na orgány územních samosprávných celků při výkonu jejich samostatné
působnosti.

(4)
Nadřízený správní orgán usnesením pověří k projednání a rozhodnutí věci jiný
věcně příslušný podřízený správní orgán ve svém správním obvodu, jestliže
podřízený správní orgán není z důvodu vyloučení všech úředních osob (§ 14)
tohoto orgánu nebo členů orgánu, který rozhoduje ve sboru (dále jen "kolegiální
orgán"), způsobilý věc projednat a rozhodnout; v tomto případě nadřízený správní
orgán pověří správní orgán, jehož správní obvod sousedí se správním obvodem
nezpůsobilého správního orgánu.

(5) Příslušný správní orgán může věc
usnesením postoupit z důvodu vhodnosti i v jiných případech. Postupující správní
orgán je povinen vyžádat si předchozí souhlas správního orgánu, jemuž má být věc
postoupena. Předchozího souhlasu není třeba v případech, kdy má žadatel v
územním obvodu správního orgánu, jemuž má být věc postoupena, místo trvalého
pobytu nebo sídlo, popřípadě se v tomto územním obvodu zdržuje. V řízení o
žádosti se tohoto ustanovení použije jen na požádání nebo se souhlasem
žadatele.

(6) Při
změnách příslušnosti správní orgány dbají na to, aby k nim docházelo jen v
důvodných případech a aby řízení pokud možno nezatěžovalo účastníky více, než
kdyby ke změnám příslušnosti nedošlo.

(7) Změny příslušnosti podle
odstavce 1 a odstavce 2 písm. a) se oznamují veřejnou vyhláškou a účastníci se o
nich vhodným způsobem vyrozumí. V ostatních případech lze změny příslušnosti
oznámit veřejnou vyhláškou, považuje-li to správní orgán za účelné. V případě,
že došlo k podnětu nebo k požádání o změnu příslušnosti podle odstavce 1 nebo 2,
ale ke změně příslušnosti nedojde, bude o tom vyrozuměn ten, kdo dal ke změně
příslušnosti podnět nebo o ni požádal.

§ 132
Změní-li se v průběhu řízení
okolnosti rozhodné pro určení místní příslušnosti nebo věcné příslušnosti co do
stupně a nestanoví-li zákon jinak, dokončí řízení správní orgán původně
příslušný; o tom informuje správní orgán, na který by jinak příslušnost
přešla.

Spory o věcnou příslušnost

§ 133
(1)
Nelze-li věcnou příslušnost při rozhodování v oblasti státní správy určit na
základě zvláštního zákona, provede řízení v prvním stupni ústřední správní úřad,
do jehož působnosti rozhodovaná věc náleží, popřípadě ústřední správní úřad,
jehož obor působnosti je rozhodované věci nejbližší.

(2) Považuje-li se několik správních
orgánů za příslušné k řízení v téže věci, jsou povinny to bezodkladně oznámit
nejblíže společně nadřízenému správnímu orgánu, který jejich spor rozhodne.
Nemají-li správní orgány společně nadřízený správní orgán, projednají spor o
příslušnost ústřední správní úřady, které jsou nadřízeny těmto správním orgánům.
Jde-li o spor o příslušnost mezi ústředními správními úřady, postupuje se přímo
podle odstavce 3.

(3)
Ústřední správní úřady jsou povinny projednat spor v dohodovacím řízení, jež je
zahájeno dnem, kdy návrh prvního z nich dojde poslednímu. Nedojde-li k dohodě do
15 dnů od zahájení dohodovacího řízení, vzniká kompetenční spor mezi ústředními
správními úřady; jejich povinností je v takovém případě bezodkladně podat žalobu
k Nejvyššímu správnímu soudu.

(4) Pokud se žádný správní orgán
nepovažuje za příslušný k provedení řízení, může ten, kdo by byl jeho
účastníkem, nebo správní orgán podat žalobu k soudu.38)

(5) Ustanovení odstavců 1 až 4 se
netýkají vzájemných sporů územních samosprávných celků při výkonu samostatné
působnosti a sporů územních samosprávných celků při výkonu samostatné působnosti
s jinými správními orgány.

(6) Po dobu určování příslušnosti
podle odstavce 1 nebo trvání sporu podle odstavců 2 až 4 neběží lhůty týkající
se provádění úkonů v řízení.

Řízení před kolegiálním orgánem

§ 134
(1)
Nestanoví-li zvláštní zákon jinak, vede řízení před kolegiálním orgánem jeho
předseda nebo předsedající, popřípadě člen, na němž se orgán usnese (dále jen
"předseda"). Usnesení, s výjimkou usnesení o tom, zda osoba je či není
účastníkem, a usnesení o zastavení řízení, jakož i úkon, který není rozhodnutím,
provádí předseda samostatně. Kolegiální orgán po poradě rozhoduje hlasováním.
Nestanoví-li zvláštní zákon jinak, při poradě a hlasování mohou být přítomni
pouze členové kolegiálního orgánu a osoba, která je pověřena sepsáním protokolu,
pokud jej nesepisuje některý ze členů. Každý člen kolegiálního orgánu je
oprávněn při poradě před zahájením hlasování podat návrh na usnesení
kolegiálního orgánu.

(2)
Kolegiální orgán je způsobilý se usnášet, je-li přítomna nadpoloviční většina
všech jeho členů; usnesení kolegiálního orgánu je přijato nadpoloviční většinou
hlasů přítomných členů.

(3) Hlasování řídí předseda. Členové
hlasují jednotlivě, předseda hlasuje naposled. Má-li hlasovat více než 7 členů,
mohou členové hlasovat současně. Protokol o hlasování kolegiálního orgánu
podepisují všichni přítomní členové a osoba, která byla pověřena sepsáním
protokolu; při nahlížení do spisu (§ 38) je vyloučeno nahlížet do tohoto
protokolu.

(4) O námitce
podle § 14 odst. 2 rozhoduje usnesením kolegiální orgán jako celek, hlasovat
však nemůže ten jeho člen, proti němuž námitka směřuje. Není-li kolegiální orgán
způsobilý se usnést, postupuje se obdobně podle § 14 odst. 4 věty
třetí.

(5) Kolegiální
orgán jedná podle jednacího řádu, v němž stanoví podrobnosti o jednání
kolegiálního orgánu.

Součinnost Policie České republiky při provádění
úkonů správního orgánu

§ 135
Hrozí-li, že se někdo pokusí ztížit
nebo zmařit provedení úkonu správního orgánu, nebo hrozí-li nebezpečí osobám
nebo majetku, může správní orgán požádat Policii České republiky o součinnost
jejích příslušníků při provádění svého úkonu.

HLAVA II

DOTČENÉ ORGÁNY

§ 136
(1)
Dotčenými orgány jsou

a)

orgány, o kterých to stanoví zvláštní zákon, a

b)

správní orgány a jiné orgány veřejné moci příslušné k vydání závazného
stanoviska (§ 149 odst. 1) nebo vyjádření, které je podkladem rozhodnutí
správního orgánu.

(2) Postavení dotčených orgánů mají
územní samosprávné celky, jestliže se věc týká práva územního samosprávného
celku na samosprávu.

(3)
Dotčené orgány poskytují správnímu orgánu, který vede řízení, všechny informace
důležité pro řízení, nebude-li tím porušena povinnost podle zvláštního
zákona.

(4) Dotčené
orgány mají v souvislosti s posouzením otázky, zda zahájit řízení, s
probíhajícím řízením nebo s výkonem dozoru právo nahlížet do spisu a právo
obdržet kopii materiálů tvořících součást spisu, jsou-li pro výkon jejich
působnosti podstatné. K ostatním podkladům pro vydání rozhodnutí se dotčené
orgány vyjadřují, je-li to třeba k plnění jejich úkolů nebo jestliže si to
vyhradily. Dotčené orgány mají právo podat podnět k zahájení přezkumného
řízení.

(5) Správní
orgán, který vede řízení, a dotčené orgány mohou v mezích své působnosti činit
společné úkony, s výjimkou vydání rozhodnutí, popřípadě může být v řízení před
správním orgánem využito výsledků úkonu dotčeného orgánu, jestliže s tím správní
orgán i dotčený orgán souhlasí a jestliže tím nemůže být účastníkům řízení
způsobena újma na jejich právech.

(6) Při řešení rozporů mezi správním
orgánem, který vede řízení, a správními orgány, které jsou dotčenými orgány,
jakož i mezi dotčenými orgány navzájem, týkajících se řešení otázky, jež je
předmětem rozhodování, se postupuje přiměřeně podle ustanovení o řešení sporů o
příslušnost s tím, že v případě bezvýslednosti dohodovacího řízení musí být
zpráva o jeho průběhu spolu s návrhy jednotlivých ústředních správních úřadů
ústředním správním úřadem, na jehož návrh bylo dohodovací řízení zahájeno, bez
zbytečného odkladu předložena k řešení vládě. Ustanovení tohoto odstavce se
nepoužije na řešení rozporů s územními samosprávnými celky, jestliže se věc týká
práva územního samosprávného celku na samosprávu. Ustanovení § 133 odst. 6 platí
obdobně.

HLAVA III

ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O POSTUPU PŘED ZAHÁJENÍM ŘÍZENÍ

§ 137

Vysvětlení
(1) K prověření oznámení, ostatních
podnětů a vlastních zjištění, která by mohla být důvodem k zahájení řízení z
moci úřední, opatřuje správní orgán nezbytná vysvětlení. Správní orgán dále
opatřuje vysvětlení potřebná k určení předpokládaného rozsahu podkladů pro
rozhodnutí, stanoví-li tak zvláštní zákon. Vysvětlení může požadovat jen tehdy,
nelze-li rozhodné skutečnosti zjistit jiným úředním postupem. Při opatřování
vysvětlení se obdobně užijí ustanovení o předvolání (§ 59) a předvedení (§ 60).
O odepření vysvětlení obdobně platí to, co pro odepření součinnosti při
dokazování a zákaz výslechu.

(2) Každý je povinen podat správnímu
orgánu vysvětlení podle odstavce 1. Tomu, kdo bezdůvodně odepře podat
vysvětlení, může správní orgán uložit pořádkovou pokutu (§ 62) až do výše 5 000
Kč.

(3) O podání
vysvětlení se pořizuje záznam, který obsahuje údaje umožňující identifikaci
osoby, která skutečnost sděluje, uvedené v § 18 odst. 2, vylíčení předmětných
skutečností, datum, jméno, příjmení, funkci nebo služební číslo a podpis
oprávněné úřední osoby.

(4) Záznam o podání vysvětlení nelze
použít jako důkazní prostředek.

§ 138

Zajištění důkazu
(1) Před zahájením řízení lze z moci
úřední nebo na požádání toho, kdo by byl účastníkem, zajistit důkaz, je-li
důvodná obava, že později jej nebude možno provést vůbec nebo jen s velkými
obtížemi, a jestliže lze důvodně předpokládat, že provedení tohoto důkazu může
podstatně ovlivnit řešení otázky, která bude předmětem rozhodování. O zajištění
důkazu vydá správní orgán usnesení, které se oznamuje osobám, jichž se přímo
dotýká. Hrozí-li nebezpečí z prodlení, lze usnesení oznámit i dodatečně s
výjimkou oznámení osobám, které musí při provádění úkonu poskytnout osobní
součinnost.

(2) K
zajištění důkazu je příslušný ten správní orgán, který by byl příslušný k
řízení, nebo správní orgán, v jehož obvodu je ohrožený důkazní prostředek. Při
zajišťování důkazu musí být přítomen ten, kdo může být oprávněnou úřední osobou.

(3) Nehrozí-li
nebezpečí z prodlení, mají ti, kdo by byli účastníky a jsou správnímu orgánu
známi, nebo jejich zástupci či zmocněnci právo být přítomni u zajištění důkazu a
vyjádřit se k němu; o tom je správní orgán vyrozumí.

(4) O zajištění důkazu se sepisuje
protokol. Provedení důkazu tímto protokolem se řídí ustanovením § 53 odst. 6.
Nelze-li zajistit samotnou listinu, pořídí se její kopie, kterou správní orgán
opatří ověřovací doložkou. Má-li být zajištěn důkaz znaleckým posudkem, je
postup před zahájením řízení omezen na ustanovení znalce s tím, že znalecký
posudek bude čten, popřípadě znalec vyslechnut až v průběhu řízení.

§ 139

Předběžná informace
(1) Stanoví-li tak zvláštní zákon,
může každý požadovat od správního orgánu, který je příslušný vydat rozhodnutí
nebo podmiňující úkon, aby mu v písemné formě poskytl předběžnou informaci o
tom,

a)

zda lze určitý záměr uskutečnit jen za předpokladu vydání rozhodnutí nebo
podmiňujícího úkonu a

b)

podle jakých hledisek bude posuzovat žádost o vydání rozhodnutí nebo
podmiňujícího úkonu, popřípadě za jakých předpokladů lze žádosti
vyhovět.

(2)
Předběžná informace se nemůže týkat řešení otázky, kterou nepřísluší správnímu
orgánu rozhodnout (§ 57 odst. 1). Jestliže žadatel o předběžnou informaci
neodstraní vytýkané vady svého podání, správní orgán předběžnou informaci bez
dalšího neposkytne.

(3)
V téže věci lze předběžnou informaci požadovat jen jednou. Předběžnou informaci
lze požadovat i po zahájení řízení.

(4) Doba platnosti předběžné
informace může být správním orgánem omezena. Předběžná informace přestává
platit, dostala-li se do rozporu s právním předpisem, který nabyl účinnosti po
jejím vydání, nebo došlo-li ke změně okolností rozhodných pro její obsah.
Předběžná informace je od počátku neplatná, pokud byla vydána na základě údajů
nepravdivých, neúplných, zkreslených nebo žadatelem zatajených.

HLAVA IV

ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O NĚKTERÝCH ŘÍZENÍCH

§ 140

Společné řízení
(1) Správní orgán může na požádání
účastníka nebo z moci úřední usnesením spojit různá řízení, k nimž je příslušný,
pokud se týkají téhož předmětu řízení nebo spolu jinak věcně souvisejí anebo se
týkají týchž účastníků, nebrání-li tomu povaha věci, účel řízení anebo ochrana
práv nebo oprávněných zájmů účastníků. Spojit řízení lze i v průběhu řízení za
předpokladu, že tím nevznikne nebezpečí újmy některému z účastníků.

(2) Správní orgán vede společné
řízení i o společné žádosti více žadatelů nebo o společné žádosti týkající se
téhož předmětu řízení nebo jiných věcně souvisejících otázek. Společné řízení
zahrnuje i vydání podmiňujícího úkonu, k němuž je správní orgán
příslušný.

(3) K
urychlení řízení nebo z jiného důležitého důvodu lze řízení o jednotlivých
otázkách usnesením vyloučit ze společného řízení a rozhodnout o nich
samostatně.

(4) Usnesení
podle odstavců 1 a 3 se pouze poznamená do spisu.

(5) Ve společném řízení se zakládá
jeden spis. Dojde-li během řízení ke spojení věcí, založí se společný spis,
jehož obsahem jsou též spisy věcí, které byly spojeny. Do spisu, který se
zakládá v řízení, které bylo vyloučeno ze společného řízení podle odstavce 3, se
zařadí kopie všech částí spisu vedeného ve společném řízení, pokud se týkají
otázky, o níž se řízení vede.

(6) Otázka, kdo je účastníkem, se
pro účely uplatnění § 27 odst. 1 ve společném řízení posuzuje tak, jako kdyby
řízení probíhala samostatně.

(7) Ve společném řízení se vydává
společné rozhodnutí. Jestliže jsou k přezkoumávání výroků společného rozhodnutí
v odvolacím řízení příslušné různé odvolací správní orgány, vydává se více
rozhodnutí, z nichž každé zahrnuje výroky, k jejichž přezkoumávání je příslušný
jediný odvolací správní orgán. Pokud se výroky takových společných rozhodnutí
podmiňují, má odvolání proti rozhodnutí s podmiňujícím výrokem odkladný účinek i
vůči rozhodnutí s navazujícím výrokem. Jestliže byla odvoláními napadena obě
tato rozhodnutí a nelze-li věc vyřídit podle § 87, správní orgán prvního stupně
řízení o odvolání proti rozhodnutí s navazujícím výrokem přeruší až do doby
skončení řízení o odvolání proti rozhodnutí s podmiňujícím výrokem; ustanovení §
57 odst. 3 platí obdobně. Jestliže bylo odvoláním napadeno pouze rozhodnutí s
podmiňujícím výrokem, nabývá rozhodnutí s navazujícím výrokem právní moci dnem
právní moci rozhodnutí o odvolání proti rozhodnutí s podmiňujícím výrokem;
zrušení nebo změna rozhodnutí s podmiňujícím výrokem je však důvodem obnovy
řízení.

§ 141

Sporné řízení
(1) Ve sporném řízení správní orgán
řeší spory z veřejnoprávních smluv (část pátá) a v případech stanovených
zvláštními zákony spory vyplývající z občanskoprávních, pracovních, rodinných
nebo obchodních vztahů.

(2) Sporné řízení se zahajuje na
návrh.

(3) Účastníky
jsou navrhovatel a odpůrce. Navrhovatel i odpůrce mají postavení účastníků podle
§ 27 odst. 1. Jako vedlejší účastníci se mohou přihlásit osoby, které mají zájem
na výsledku řízení; tyto osoby mají postavení účastníků řízení podle § 27 odst.
2, jejich odvolání proti rozhodnutí ve věci je však přípustné jedině tehdy,
jestliže se odvolal navrhovatel nebo odpůrce.

(4) Ve sporném řízení vychází
správní orgán z důkazů, které byly účastníky navrženy. Pokud navržené důkazy
nepostačují ke zjištění stavu věci, může správní orgán provést i důkazy jiné.
Neoznačí-li účastníci důkazy potřebné k prokázání svých tvrzení, vychází správní
orgán při zjišťování stavu věci z důkazů, které byly provedeny. Správní orgán
může též vzít za svá skutková zjištění shodná tvrzení účastníků.

(5) Podle § 64 odst. 2 se ve sporném
řízení postupuje jen tehdy, jestliže to shodně navrhne navrhovatel i
odpůrce.

(6) Ve sporném
řízení může správní orgán vyslechnout účastníka, jestliže dokazovanou skutečnost
nelze prokázat jinak. Ustanovení o výslechu svědka platí obdobně.

(7) Rozhodnutím ve sporném řízení
správní orgán návrhu zcela, popřípadě zčásti vyhoví, anebo jej zamítne,
popřípadě ve zbylé části zamítne.

(8) Ve sporném řízení mohou
účastníci uzavřít smír, který podléhá schválení správního orgánu. Správní orgán
smír schválí, pokud neodporuje právním předpisům nebo veřejnému
zájmu.

(9) Ve sporném
řízení odvolací správní orgán přezkoumává napadené rozhodnutí jen v rozsahu
námitek uvedených v odvolání.

(10) Pokud ve sporném řízení bylo
předběžné opatření zrušeno nebo pozbylo účinnosti z jiného důvodu než proto, že
bylo vyhověno návrhu, nebo proto, že právo účastníka, na jehož požádání bylo
předběžné opatření nařízeno, bylo uspokojeno, je účastník, na jehož požádání
bylo předběžné opatření nařízeno, povinen nahradit újmy tomu, komu předběžným
opatřením vznikly. Rozhodne o tom na žádost správní orgán, který nařídil
předběžné opatření.

(11)
Ve sporném řízení přizná správní orgán účastníkovi, který měl ve věci plný
úspěch, náhradu nákladů potřebných k účelnému uplatňování nebo bránění práva
proti účastníkovi, který ve věci úspěch neměl. Měl-li účastník ve věci úspěch
jen částečný, může správní orgán náhradu nákladů poměrně rozdělit, popřípadě
rozhodnout, že žádný z účastníků nemá na náhradu nákladů právo. I když měl
účastník ve věci úspěch jen částečný, může mu správní orgán přiznat plnou
náhradu nákladů řízení, měl-li neúspěch v poměrně nepatrné části nebo
záviselo-li rozhodnutí o výši plnění na znaleckém posudku nebo na úvaze
správního orgánu.

§ 142

Řízení o určení právního vztahu
(1) Správní orgán v mezích své věcné
a místní příslušnosti rozhodne na žádost každého, kdo prokáže, že je to nezbytné
pro uplatnění jeho práv, zda určitý právní vztah vznikl a kdy se tak stalo, zda
trvá, nebo zda zanikl a kdy se tak stalo.

(2) Podle odstavce 1 správní orgán
nepostupuje, jestliže může o vzniku, trvání nebo zániku určitého právního vztahu
vydat osvědčení anebo jestliže může otázku jeho vzniku, trvání nebo zániku řešit
v rámci jiného správního řízení.

(3) Pro dokazování v řízení o určení
právního vztahu platí ustanovení § 141 odst. 4 obdobně.

§ 143

Řízení na místě
(1) Oprávněné úřední osoby mohou
rozhodnutím ukládat povinnosti na místě

a)

hrozí-li životu nebo zdraví osob bezprostřední nebezpečí, hrozí-li
bezprostředně někomu vážná majetková újma anebo dojde-li k náhlé
havárii,39)

b)

je-li důvodná obava, že by se osoba, jíž má být uložena povinnost,
vyhýbala jejímu splnění,

c)

jde-li o uložení záruky za splnění povinnosti (§ 147), předběžného
opatření (§ 61) nebo pořádkového opatření (§ 62 a 63), nebo

d)

v řízení navazujícím na výkon dozoru.

(2) Předpokladem uložení povinnosti
na místě je zjištění stavu věci. Rozhodnutí se vyhlašuje ústně, jeho písemné
vyhotovení se bez zbytečného odkladu doručuje dodatečně. Nestanoví-li zvláštní
zákon jinak, nemá odvolání proti takto vyhlášenému rozhodnutí odkladný účinek. O
ústním vyhlášení rozhodnutí se vždy na místě vydá písemné potvrzení (§ 67 odst.
3), které obdrží účastník.

(3) Oprávněná úřední osoba musí při
řízení na místě zvýšenou měrou dbát, aby byla šetřena práva a oprávněné zájmy
účastníků.

(4)
Ustanovení odstavců 1 až 3 se nevztahují na vydání příkazu na místě (§ 150 odst.
5).

(5) V řízení
navazujícím na výkon dozoru prováděný týmž správním orgánem lze na místě, kde je
dozor prováděn, učinit oznámení o zahájení řízení z moci úřední.

§ 144

Řízení s velkým počtem účastníků
(1) Nestanoví-li zvláštní zákon
jinak, rozumí se řízením s velkým počtem účastníků řízení s více než 30
účastníky.

(2) Účastníky
v řízení s velkým počtem účastníků lze o zahájení řízení uvědomit veřejnou
vyhláškou. Řízení je zahájeno uplynutím lhůty stanovené ve veřejné vyhlášce;
lhůta nesmí být kratší než 15 dnů ode dne vyvěšení veřejné vyhlášky na úřední
desce.

(3) V řízení s
velkým počtem účastníků lze výzvu podle § 36 odst. 3 pro účastníky podle § 27
odst. 2 nahradit zveřejněním konceptu výrokové části a odůvodnění rozhodnutí s
uvedením, v jaké lhůtě, kde a jakým způsobem lze proti konceptu podávat námitky
a navrhovat doplnění řízení. Po zveřejnění konceptu nelze uplatňovat námitky,
které účastník mohl uplatnit již dříve v řízení.

(4) Pokud je v řízení s velkým
počtem účastníků ustanovován opatrovník, může být jedna osoba ustanovena
opatrovníkem pro více účastníků, jejichž zájmy si neodporují.

(5) V řízení s velkým počtem
účastníků správní orgán účastníky uvědomí o podaném odvolání veřejnou vyhláškou,
v níž určí lhůtu k podání vyjádření, která nesmí být kratší než 5 dnů. Odvolatel
není povinen podávat odvolání s potřebným počtem stejnopisů podle § 82 odst.
2.

(6) V řízení s velkým
počtem účastníků řízení lze doručovat písemnosti, včetně písemností uvedených v
§ 19 odst. 4, veřejnou vyhláškou. To se netýká účastníků řízení uvedených v § 27
odst. 1, kteří jsou správnímu orgánu známi; těmto účastníkům řízení se doručuje
jednotlivě.

§ 145

Řízení s předstihem žádosti
(1) Stanoví-li zákon, že pro vedení
řízení má význam předstih žádosti, vyznačí správní orgán časový údaj o jejím
doručení též s uvedením hodiny a minuty doručení. Jestliže bylo více žádostí
doručeno současně, rozhoduje údaj o tom, kdy byla poštovní zásilka obsahující
žádost podána. V pochybnostech mají přednost žádosti předané správnímu orgánu
osobně. Nelze-li předstih žádosti určit, určí se losem; o tom se sepíše
protokol.

(2) Řízení se
vede o žádosti nebo žádostech s nejlepším pořadím. Řízení o ostatních žádostech
správní orgán usnesením přeruší do doby, než rozhodnutí o ní nebo o nich nabude
právní moci. Pokud správní orgán této žádosti nebo těmto žádostem vyhoví, řízení
o ostatních žádostech usnesením zastaví. Pokud správní orgán některou žádost
zamítne, pokračuje v řízení o další žádosti v pořadí; ustanovení předchozích vět
platí obdobně.

§ 146

Řízení o výběru žádosti
(1) Řízení prováděné na základě
zvláštního zákona formou výběru žádosti, která nejlépe odpovídá stanoveným
požadavkům, popřípadě výběru více takových žádostí, se vede jako společné řízení
o všech žádostech. Žádnou z nich nelze ze společného řízení
vyloučit.

(2) Řízení
prováděné formou výběru podle odstavce 1 se zahajuje vyhlášením podle § 25 a
zároveň se oznamuje prostřednictvím hromadných sdělovacích prostředků. Současně
se vyhlašuje lhůta pro podávání žádostí, která nesmí být kratší než 30 dnů,
pokud zvláštní zákon nestanoví jinak, jakož i kritéria hodnocení podaných
žádostí, popřípadě pravidla postupu, má-li řízení formou výběru probíhat ve více
kolech. Řízení je zahájeno patnáctým dnem po vyvěšení písemnosti podle § 25
odst. 2 za předpokladu, že v této lhůtě došlo ke zveřejnění všech uvedených
údajů též alespoň ve 2 hromadných sdělovacích prostředcích běžně dostupných na
území České republiky. Po uplynutí lhůty pro podávání žádostí se nepřipouští
změna žádosti a nelze prominout zmeškání úkonu.

(3) Správní orgán usnesením již
zahájené jiné řízení přeruší, dojde-li mu před zahájením řízení podle odstavce 2
žádost ve věci, o které se má rozhodovat formou výběru; současně s tím žadatele
vyrozumí o tom, že takové řízení bude zahájeno; v řízení o této žádosti správní
orgán pokračuje v rámci řízení o výběru.

(4) Nahlížet do spisu lze až po
uplynutí lhůty pro podávání žádostí uvedené v odstavci 2.

(5) V řízení o výběru žádosti se ke
lhůtě pro vydání rozhodnutí (§ 71) připočítává doba rovnající se lhůtě pro
podávání žádostí v řízení prováděném formou výběru uvedené v odstavci
2.

(6) V řízení
prováděném formou výběru podle odstavce 1 rozhodne správní orgán na základě
doporučení nejméně tříčlenné komise jmenované vedoucím správního orgánu; komise
se usnáší většinou hlasů všech svých členů; ustanovení § 14 platí
obdobně.

HLAVA V

ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O ZAJIŠTĚNÍ PRŮBĚHU A ÚČELU ŘÍZENÍ

§ 147

Záruka za splnění povinnosti
(1) Může-li to přispět k zajištění
účelu řízení, může na požádání účastníka správní orgán přijmout nebo v případech
stanovených zvláštním zákonem účastníkovi uložit povinnost složit peněžitou nebo
nepeněžitou záruku za splnění povinnosti, která mu může být v řízení
uložena.

(2) Může-li to
přispět k zajištění účelu řízení, může na požádání žadatele správní orgán v
řízení o žádosti přijmout nebo v případech stanovených zvláštním zákonem
žadateli uložit povinnost složit peněžitou nebo nepeněžitou záruku za splnění
povinnosti, která mu vznikne v důsledku využití oprávnění z rozhodnutí.
Nesloží-li žadatel v určené lhůtě záruku, kterou správní orgán na jeho požádání
přijal, správní orgán řízení zastaví.

(3) Rozhodnutí o přijetí nebo
uložení záruky se oznamuje jen účastníkovi, kterého se týká. Odvolání proti
tomuto rozhodnutí nemá odkladný účinek; může je podat pouze účastník, kterému se
rozhodnutí oznamuje. Výše uložené peněžité záruky nebo hodnota nepeněžité záruky
nesmí být v nápadném nepoměru k rozsahu povinnosti, jejíž uložení nebo vznik lze
očekávat. Při výběru a vracení peněžité záruky postupuje správní orgán, který
záruku přijal nebo uložil, podle zvláštního zákona.27) Nepeněžitá
záruka se uloží u správního orgánu; ten ji může předat do úschovy nebo ke
skladování u právnické nebo fyzické osoby.

(4) Řízení o žádosti správní orgán
usnesením zastaví, jestliže žadatel v určené lhůtě nesložil záruku za splnění
povinnosti, která by mu vznikla v důsledku využití oprávnění z rozhodnutí a
kterou správní orgán na jeho požádání přijal podle odstavce 2.

(5) Záruka se vrací, byla-li uložená
povinnost splněna, jakož i v případě, že v řízení povinnost uložena nebyla.
Není-li povinnost zajištěná zárukou splněna ve lhůtě, peněžitá záruka propadne
ve prospěch toho, kdo by byl oprávněn z exekuce.

(6) Jde-li o nepeněžitou záruku,
rozhodne správní orgán o uspokojení této pohledávky prodejem záruky podle
zvláštního zákona.35) Případný přebytek bude po odečtení nákladů
ocenění40) a prodeje vrácen tomu, kdo záruku složil.

HLAVA VI

ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O NĚKTERÝCH ROZHODNUTÍCH

§ 148

Mezitímní rozhodnutí a rozhodnutí v části věci
(1) Jestliže to umožňuje povaha věci
a jestliže je to účelné, může správní orgán vydat

a)

mezitímní rozhodnutí, jímž rozhodne o základu věci, zejména ve sporném
řízení, nebo

b)

rozhodnutí v části věci, jímž zpravidla rozhodne o právních poměrech jen
některých účastníků nebo rozhodne jen o některých právech anebo povinnostech,
o kterých se v řízení rozhoduje.

(2) Po právní moci mezitímního
rozhodnutí nebo rozhodnutí v části věci správní orgán vydá rozhodnutí, kterým
rozhodne o zbytku věci.

(3) Účastník se může domáhat vydání
mezitímního rozhodnutí nebo rozhodnutí v části věci v rámci ochrany před
nečinností správního orgánu (§ 80). Nadřízený správní orgán může přikázat, aby
správní orgán vydal mezitímní rozhodnutí nebo rozhodnutí v části věci, popřípadě
je sám vydat, a to i současně s jiným opatřením proti nečinnosti.

§ 149

Rozhodnutí podmíněné závazným stanoviskem
(1) Závazné stanovisko je úkon
učiněný správním orgánem na základě zákona, který není samostatným rozhodnutím
ve správním řízení a jehož obsah je závazný pro výrokovou část rozhodnutí
správního orgánu. Správní orgány příslušné k vydání závazného stanoviska jsou
dotčenými orgány.

(2)
Správní orgán usnesením přeruší řízení, jestliže se dozvěděl, že probíhá řízení,
v němž má být vydáno závazné stanovisko.

(3) Jestliže bylo v průběhu řízení o
žádosti vydáno závazné stanovisko, které znemožňuje žádosti vyhovět, neprovádí
správní orgán další dokazování a žádost zamítne.

(4) Jestliže odvolání směřuje proti
obsahu závazného stanoviska, vyžádá odvolací správní orgán potvrzení nebo změnu
závazného stanoviska od správního orgánu nadřízeného správnímu orgánu
příslušnému k vydání závazného stanoviska. Tomuto správnímu orgánu zasílá
odvolání spolu s vyjádřením správního orgánu prvního stupně a s vyjádřením
účastníků. Po dobu vyřizování věci nadřízeným správním orgánem správního orgánu,
který je příslušný k vydání závazného stanoviska, lhůta podle § 88 odst. 1
neběží.

(5) Nezákonné
závazné stanovisko lze zrušit nebo změnit v přezkumném řízení, k němuž je
příslušný nadřízený správní orgán správního orgánu, který vydal závazné
stanovisko. Jestliže správní orgán při své úřední činnosti zjistí, že jiný
správní orgán učinil nezákonné závazné stanovisko, dá podnět správnímu orgánu
příslušnému k přezkumnému řízení a vyčká jeho rozhodnutí.

(6) Zrušení nebo změna závazného
stanoviska je v případě, že rozhodnutí, které bylo závazným stanoviskem
podmíněno, již nabylo právní moci, důvodem obnovy řízení.

§ 150

Příkaz
(1) Povinnost v řízení z moci úřední
a ve sporném řízení lze uložit formou písemného příkazu. Příkaz může správní
orgán vydat, považuje-li skutkové zjištění za dostatečné; vydání příkazu může
být prvním úkonem v řízení.

(2) V řízení o vydání příkazu může
být jediným podkladem kontrolní protokol pořízený podle zvláštního zákona týmž
správním orgánem, který je věcně a místně příslušný ke správnímu řízení
navazujícímu na kontrolní zjišťování, pokud protokol pořizoval ten, kdo může být
oprávněnou úřední osobou, a pokud se kontrolovaný seznámil s obsahem protokolu
nebo byl k seznámení se s obsahem protokolu řádně vyzván, popřípadě pokud byly v
souladu se zákonem vyřízeny námitky kontrolovaného proti obsahu protokolu a
pokud o obsahu protokolu nejsou pochybnosti ani z jiného důvodu.

(3) Proti příkazu může ten, jemuž se
povinnost ukládá, podat odpor ve lhůtě 8 dnů ode dne oznámení příkazu. Podáním
odporu se příkaz ruší a řízení pokračuje. Lhůty pro vydání rozhodnutí začínají
znovu běžet dnem podání odporu. Zpětvzetí odporu není přípustné. Odpor se podává
u správního orgánu, který příkaz vydal. Příkaz, proti němuž nebyl podán odpor,
se stává pravomocným a vykonatelným rozhodnutím.

(4) Příkaz musí obsahovat poučení, v
němž správní orgán uvede, že je možné proti příkazu podat odpor, v jaké lhůtě je
možno tak učinit, od kterého dne se tato lhůta počítá a u kterého správního
orgánu se odpor podává.

(5) Je-li účastník přítomen a plně
uzná důvody vydání příkazu, považuje se stav věci za prokázaný a příkaz lze
vydat na místě, pokud uloží povinnost k peněžitému plnění do výše 10 000 Kč nebo
povinnost k nepeněžitému plnění, jež účastník může uskutečnit ihned na místě.
Odůvodnění příkazu lze nahradit vlastnoručně podepsaným prohlášením účastníka,
že s uložením povinnosti souhlasí. Podepsáním prohlášení se příkaz stává
pravomocným a vykonatelným rozhodnutím. O této skutečnosti musí být účastník
předem prokazatelně poučen.

§ 151

Vydání dokladu
(1) Pokud správní orgán zcela vyhoví
žádosti o přiznání práva, jehož existence se osvědčuje zákonem stanoveným
dokladem, lze místo písemného vyhotovení rozhodnutí vydat pouze tento
doklad.

(2) O vydání
dokladu se učiní záznam do spisu, který obsahuje náležitosti uvedené v § 67
odst. 2. Namísto odůvodnění se v záznamu uvede seznam podkladů
rozhodnutí.

(3) Dnem
převzetí dokladu účastníkem nabývá rozhodnutí právní moci a právních
účinků.

(4) Dojde-li ke
zrušení rozhodnutí poté, co nabylo právní moci, pozbývá vydaný doklad
platnost.

HLAVA VII

ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O PŘEZKOUMÁVÁNÍ ROZHODNUTÍ

§ 152

Rozklad
(1) Proti rozhodnutí, které vydal
ústřední správní úřad, ministr, státní tajemník ministerstva, nebo vedoucí
jiného ústředního správního úřadu v prvním stupni, lze podat
rozklad.

(2) O rozkladu
rozhoduje ministr nebo vedoucí jiného ústředního správního úřadu.

(3) Návrh na rozhodnutí podle
odstavce 2 předkládá ministrovi nebo vedoucímu jiného ústředního správního úřadu
rozkladová komise. Rozkladová komise má nejméně 5 členů. Předsedu a ostatní
členy rozkladové komise jmenuje ministr nebo vedoucí jiného ústředního správního
úřadu. Většinu členů rozkladové komise tvoří odborníci, kteří nejsou zaměstnanci
zařazení do ústředního správního úřadu. Ustanovení § 14 a 134 platí obdobně s
tím, že rozkladová komise může jednat a přijímat usnesení v nejméně pětičlenných
senátech a že většina přítomných členů musí být odborníci, kteří nejsou
zaměstnanci ústředního správního úřadu.

(4) Nevylučuje-li to povaha věci,
platí pro řízení o rozkladu ustanovení o odvolání.

(5) Nestanoví-li zvláštní zákon
jinak, lze v řízení o rozkladu

a)

rozhodnutí zrušit nebo změnit, pokud se tím plně vyhoví rozkladu a
jestliže tím nemůže být způsobena újma žádnému z účastníků, ledaže s tím
všichni, jichž se to týká, vyslovili souhlas, nebo

b)

rozklad zamítnout.

§ 153

Uspokojení účastníka po podání žaloby
ve správním soudnictví
(1) Domáhá-li se žalobce ve správním
soudnictví

a)

zrušení rozhodnutí správního orgánu, lze jej uspokojit změnou nebo
zrušením tohoto rozhodnutí v přezkumném řízení,

b)

vyslovení nicotnosti rozhodnutí správního orgánu z důvodů uvedených v § 77
odst. 1, lze jej uspokojit vyslovením nicotnosti rozhodnutí,

c)

vyslovení nicotnosti rozhodnutí správního orgánu z jiných důvodů, než
které jsou uvedeny v § 77 odst. 1, lze jej uspokojit vydáním rozhodnutí nebo
postoupením věci, pokud žalovaný správní orgán není k vydání rozhodnutí
příslušný; při vydávání rozhodnutí postupuje podle § 102,

d)

snížení trestu nebo upuštění od trestu uloženého rozhodnutím správního
orgánu, lze jej uspokojit vydáním nového rozhodnutí.

(2) K řízením podle odstavce 1 je
příslušný žalovaný správní orgán. Vydat rozhodnutí může jen se souhlasem
nadřízeného správního orgánu; v případě, že je třeba před vydáním rozhodnutí
doplnit řízení, je souhlasu nadřízeného orgánu zapotřebí již k zahájení řízení.
Rozhodnutí nesmí měnit práva nebo povinnosti ostatních účastníků založené
žalobou napadeným rozhodnutím, ledaže s tím vyslovili souhlas. Sdělí-li žalobce
soudu, že je uspokojen, platí, že se vzdal práva na odvolání nebo rozklad; právo
podat odvolání nebo rozklad nemají ani ostatní účastníci. Právní moci nabývá
rozhodnutí žalovaného správního orgánu vydané podle odstavce 1 dnem právní moci
rozhodnutí soudu o zastavení řízení o žalobě. Přezkumné řízení proti tomuto
rozhodnutí žalovaného správního orgánu není přípustné.

ČÁST ČTVRTÁ

VYJÁDŘENÍ, OSVĚDČENÍ A SDĚLENÍ

§ 154
Jestliže správní orgán vydává
vyjádření, osvědčení, provádí ověření nebo činí sdělení, která se týkají
dotčených osob, postupuje podle ustanovení této části, podle ustanovení části
první, obdobně podle těchto ustanovení části druhé: § 10 až § 16, § 19 až § 26,
§ 29 až § 31, § 33 až § 35, § 37, § 40, § 62, § 63, a obdobně podle těchto
ustanovení části třetí: § 134, § 137 a § 142 odst. 1 a 2; přiměřeně použije i
další ustanovení tohoto zákona, pokud jsou přitom potřebná.

§ 155
(1)
Jestliže to nevylučuje povaha vyjádření, osvědčení nebo sdělení, zejména není-li
zapotřebí zkoumat skutkový stav nebo čerpat z evidence vedené určitým správním
orgánem, může je vydat nebo učinit kterýkoli věcně příslušný správní
orgán.

(2) Je-li správní
orgán požádán o vydání osvědčení nebo ověření a jsou-li splněny předpoklady k
provedení požadovaného úkonu, správní orgán tento úkon bez dalšího
provede.

(3) Pokud
správní orgán shledá, že nelze vydat vyjádření nebo osvědčení, provést ověření
nebo učinit sdělení, je povinen o tom na požádání písemně uvědomit dotčenou
osobu a sdělit důvody, které k tomuto závěru vedly.

§ 156
(1)
Jestliže vyjádření, osvědčení nebo sdělení správního orgánu trpí vadami, které
lze opravit, aniž tím bude způsobena újma některé z dotčených osob, správní
orgán je opraví usnesením, které se pouze poznamená do spisu.

(2) Vyjádření, osvědčení nebo
sdělení správního orgánu, které je v rozporu s právními předpisy a které nelze
opravit podle odstavce 1, zruší usnesením správní orgán, který je vydal nebo
učinil, a to s účinky ode dne, kdy bylo zrušované vyjádření nebo osvědčení
vydáno anebo sdělení učiněno, nestanoví-li zákon jiný postup; takové usnesení
lze vydat po dobu, po kterou trvají účinky vyjádření, osvědčení nebo sdělení. Na
tento postup se přiměřeně použijí ustanovení hlavy IX části druhé o přezkumném
řízení.

§ 157
Nebude-li tím způsobena újma žádné z
dotčených osob, může správní orgán usnesením prohlásit, že vyjádření, osvědčení
nebo sdělení anebo nicotné rozhodnutí, které má náležitosti jiného úkonu, je tím
úkonem, jehož náležitosti splňuje, pokud byl příslušný oba předmětné úkony vydat
nebo uskutečnit.

§ 158
(1)
Ustanovení této části se obdobně použijí i v případě, provádí-li správní orgán
jiné úkony, které nejsou upraveny v části první, třetí, páté nebo šesté anebo v
této části.

(2)
Ustanovení § 156 odst. 2 se přiměřeně použije i na úkony správního orgánu
prováděné při postupu podle části druhé, třetí, páté nebo šesté, jejichž zrušení
není zvlášť upraveno.

ČÁST PÁTÁ

VEŘEJNOPRÁVNÍ SMLOUVY

§ 159
(1)
Veřejnoprávní smlouva je dvoustranný nebo vícestranný právní úkon, který
zakládá, mění nebo ruší práva a povinnosti v oblasti veřejného práva.

(2) Veřejnoprávní
smlouva nesmí být v rozporu s právními předpisy, nesmí je obcházet a musí být v
souladu s veřejným zájmem.

(3) Uzavření veřejnoprávní smlouvy,
jejíž stranou je správní orgán, nesmí snižovat důvěryhodnost veřejné správy,
musí být účelné a správní orgán musí mít při jejím uzavírání za cíl plnění úkolů
veřejné správy.

(4)
Veřejnoprávní smlouva se vždy posuzuje podle svého skutečného
obsahu.

Druhy veřejnoprávních smluv

§ 160
(1)
Stát, veřejnoprávní korporace, jiné právnické osoby zřízené zákonem a právnické
a fyzické osoby, pokud vykonávají zákonem nebo na základě zákona svěřenou
působnost v oblasti veřejné správy, mohou za účelem plnění svých úkolů vzájemně
uzavírat veřejnoprávní smlouvy.

(2) Jednání za stát upravují
zvláštní zákony.41)

(3) Správní orgány, které jsou
organizačními složkami státu, mohou ve vzájemných vztazích nebo ve vztazích s
jinými orgány veřejné moci, popřípadě s jinými organizačními složkami státu
použít ustanovení této části obdobně.

(4) Spory z dohod uzavřených podle
odstavce 3 řeší správní orgán nejblíže společně nadřízený správním orgánům, jež
jsou smluvními stranami. Není-li takového správního orgánu, řeší spor v dohodě
ústřední správní úřady nadřízené těmto správním orgánům.

(5) Veřejnoprávní smlouvy, jejichž
předmětem je výkon státní správy, mohou osoby uvedené v odstavci 1 vzájemně
uzavírat, jen stanoví-li tak zvláštní zákon a jen se souhlasem nadřízeného
správního orgánu; ten posuzuje veřejnoprávní smlouvu a její obsah z hlediska
souladu s právními předpisy a veřejným zájmem.

(6) Územní samosprávné celky mohou
vzájemně uzavírat veřejnoprávní smlouvy týkající se plnění úkolů vyplývajících z
jejich samostatné působnosti při výkonu veřejné moci, jen stanoví-li tak
zvláštní zákon.

§ 161
(1)
Stanoví-li tak zvláštní zákon, může správní orgán uzavřít veřejnoprávní smlouvu
s osobou, která by byla účastníkem podle § 27 odst. 1, kdyby probíhalo řízení
podle části druhé, a to i namísto vydání rozhodnutí. Podmínkou účinnosti
veřejnoprávní smlouvy je souhlas ostatních osob, které by byly účastníky podle §
27 odst. 2 nebo 3. Správní orgán přitom postupuje podle ustanovení o souhlasu
třetích osob (§ 168).

(2) Veřejnoprávní smlouvu lze
uzavřít i po zahájení řízení podle části druhé. Poté, co veřejnoprávní smlouva
byla uzavřena, správní orgán usnesením řízení zastaví.

§ 162
(1)
Ti, kdo by byli účastníky podle § 27 odst. 1, kdyby probíhalo řízení podle části
druhé, popřípadě ti, kdož účastníky takového řízení jsou, mohou uzavřít
veřejnoprávní smlouvu týkající se převodu nebo způsobu výkonu jejich práv nebo
povinností, nevylučuje-li to povaha věci nebo nestanoví-li zvláštní zákon jinak.
K uzavření takové veřejnoprávní smlouvy je třeba souhlasu správního orgánu; ten
posuzuje veřejnoprávní smlouvu a její obsah z hlediska souladu s právními
předpisy a veřejným zájmem.

(2) Pokud k veřejnoprávní smlouvě
mezi účastníky přistoupí i správní orgán, pak platí, že k uzavření veřejnoprávní
smlouvy udělil souhlas.

Uzavírání veřejnoprávní smlouvy

§ 163
(1)
Projev vůle učiněný v písemné formě, směřující k uzavření veřejnoprávní smlouvy,
který je určen jedné nebo více určitým osobám, je návrhem na uzavření
veřejnoprávní smlouvy (dále jen "návrh smlouvy"), jestliže je dostatečně určitý
a vyplývá z něj vůle toho, kdo návrh činí (dále jen "navrhovatel smlouvy"), být
jím v případě jeho přijetí vázán.

(2) Návrh smlouvy působí od doby,
kdy dojde osobě, které je určen. Návrh smlouvy může navrhovatel smlouvy zrušit,
dojde-li projev o zrušení osobě, které je určen, dříve nebo alespoň současně s
návrhem smlouvy; to platí, i když je návrh smlouvy neodvolatelný.

(3) Návrh smlouvy zaniká

a)

uplynutím lhůty, která v něm byla pro přijetí určena, pokud v ní návrh
smlouvy nebyl přijat,

b)

pokud nebyla určena lhůta pro přijetí, uplynutím přiměřené doby s
přihlédnutím k povaze navrhované veřejnoprávní smlouvy a k rychlosti
prostředků, které navrhovatel smlouvy použil pro zaslání návrhu smlouvy,
nebo

c)

okamžikem, kdy projev o odmítnutí návrhu smlouvy dojde navrhovateli
smlouvy.

(4)
Zájemci mohou být k předložení návrhu smlouvy nebo k přijetí návrhu smlouvy
vyzváni způsobem uvedeným v § 146 odst. 2. Ustanovení části třetí o řízení
formou výběru platí obdobně.

§ 164
(1)
Veřejnoprávní smlouva musí být uzavřena písemně a projevy vůle všech smluvních
stran musí být na téže listině.

(2) Jsou-li smluvní strany přítomny
současně, je veřejnoprávní smlouva uzavřena okamžikem připojení podpisu poslední
smluvní strany. Nejsou-li smluvní strany přítomny současně, je veřejnoprávní
smlouva uzavřena okamžikem, kdy návrh veřejnoprávní smlouvy opatřený podpisy
ostatních osob, jimž byl určen, dojde navrhovateli smlouvy.

(3) Jestliže zákon stanoví, že k
uzavření veřejnoprávní smlouvy je třeba souhlasu správního orgánu, je
veřejnoprávní smlouva uzavřena dnem, kdy tento souhlas nabude právní moci.
Správní orgán, který dal souhlas k uzavření veřejnoprávní smlouvy, zveřejní
veřejnoprávní smlouvu na své úřední desce.

(4) Vyžaduje-li správní orgán
překlad veřejnoprávní smlouvy týkající se záležitosti národnostních menšin a
vyhotovené v jazyce příslušníků národnostní menšiny, náklady na překlad uhradí
při splnění podmínek § 16 odst. 4 správní orgán.

Přezkoumání souladu veřejnoprávní smlouvy s právními
předpisy

§ 165
(1)
Soulad veřejnoprávní smlouvy s právními předpisy lze přezkoumat z moci úřední.
Strana veřejnoprávní smlouvy, která není správním orgánem, může dát podnět k
provedení přezkumného řízení do 30 dnů ode dne, kdy se o důvodu zahájení
přezkumného řízení dozvěděla.

(2) Veřejnoprávní smlouvu, která
byla uzavřena v rozporu s právními předpisy, správní orgán zruší.

(3) Jestliže jsou v rozporu s
právními předpisy jen některá ustanovení veřejnoprávní smlouvy, zruší se jen
tato ustanovení, pokud z povahy veřejnoprávní smlouvy nebo z jejího obsahu anebo
z okolností, za nichž byla uzavřena, nevyplývá, že je nelze oddělit od
ostatních.

(4) Zrušení
veřejnoprávních smluv uzavřených podle § 160 nebo § 161 anebo zrušení jejich
ustanovení se nedotýká úkonů učiněných vůči třetím osobám smluvní stranou při
výkonu působnosti převzaté od jiné smluvní strany na základě této veřejnoprávní
smlouvy. Po právní moci nebo předběžné vykonatelnosti rozhodnutí vydaného podle
odstavce 2 nebo 3 přechází působnost v těchto věcech na správní orgány, které
byly příslušné tyto úkony činit před uzavřením zrušené veřejnoprávní smlouvy,
popřípadě na správní orgány, na něž příslušnost mezitím přešla v důsledku změny
okolností rozhodných pro její určení. To platí obdobně i v případě zrušení
souhlasu k uzavření veřejnoprávní smlouvy podle § 160.

(5) U veřejnoprávních smluv
uzavřených podle § 160 nebo § 161 je k přezkoumání souladu veřejnoprávní smlouvy
s právními předpisy příslušný správní orgán oprávněný řešit spor z veřejnoprávní
smlouvy (§ 169 odst. 1) a u veřejnoprávních smluv podle § 162 správní orgán
nadřízený správnímu orgánu, jehož souhlasu je třeba k uzavření veřejnoprávní
smlouvy.

(6) Účastníky
řízení podle odstavců 1 až 5 jsou smluvní strany a u veřejnoprávních smluv podle
§ 162 též správní orgán, jehož souhlasu je třeba k uzavření veřejnoprávní
smlouvy.

(7) Není-li v
odstavcích 1 až 6 stanoveno jinak, platí pro přezkoumání souladu veřejnoprávní
smlouvy s právními předpisy obdobně ustanovení o přezkumném řízení s tím, že
správní orgán není vázán lhůtami uvedenými v § 96 odst. 1 a § 97 odst. 2; při
určení účinků rozhodnutí se přiměřeně použije ustanovení § 99.

Změna obsahu veřejnoprávní smlouvy, výpověď a zrušení
veřejnoprávní smlouvy

§ 166
(1)
Změnit obsah veřejnoprávní smlouvy lze jen písemnou dohodou smluvních stran;
bylo-li k uzavření smlouvy třeba souhlasu správního orgánu nebo třetí osoby, je
tohoto souhlasu třeba i k uzavření této dohody; ustanovení § 164 odst. 3 platí
obdobně.

(2)
Veřejnoprávní smlouvu lze vypovědět jen písemnou formou a jen tehdy, jestliže to
bylo ve veřejnoprávní smlouvě smluvními stranami dohodnuto a jestliže byla
dohodnuta výpovědní lhůta.

§ 167
(1)
Smluvní strana může podat písemný návrh na zrušení veřejnoprávní smlouvy

a)

bylo-li to ve veřejnoprávní smlouvě dohodnuto,

b)

změní-li se podstatně poměry, které byly rozhodující pro stanovení obsahu
veřejnoprávní smlouvy, a plnění této smlouvy nelze na smluvní straně z tohoto
důvodu spravedlivě požadovat,

c)

jestliže se veřejnoprávní smlouva dostala do rozporu s právními
předpisy,

d)

z důvodu ochrany veřejného zájmu, nebo

e)

jestliže vyšly najevo skutečnosti, které existovaly v době uzavírání
veřejnoprávní smlouvy a nebyly smluvní straně bez jejího zavinění známy, pokud
tato strana prokáže, že by s jejich znalostí veřejnoprávní smlouvu
neuzavřela.

(2) Podá-li smluvní strana ze
zákonem stanovených důvodů návrh na zrušení veřejnoprávní smlouvy a ostatní
strany s ním vysloví souhlas, veřejnoprávní smlouva zaniká dnem, kdy písemný
souhlas poslední ze smluvních stran došel smluvní straně, která návrh podala.
Pokud bylo k uzavření veřejnoprávní smlouvy třeba souhlasu správního orgánu,
vyžaduje se jeho souhlas i ke zrušení veřejnoprávní smlouvy.

(3) Pokud některá ze stran se
zrušením veřejnoprávní smlouvy nesouhlasí, může o zrušení veřejnoprávní smlouvy
na žádost smluvní strany, která podala návrh podle odstavce 1, rozhodnout
správní orgán příslušný podle § 169 odst. 1.

Souhlas třetích osob

§ 168
Veřejnoprávní smlouva, nejde-li o
veřejnoprávní smlouvu podle § 160, která se přímo dotýká práv nebo povinností
třetí osoby, nabývá účinnosti teprve v okamžiku, kdy s ní tato osoba vysloví
písemný souhlas. Není-li tento souhlas získán, může správní orgán místo uzavření
veřejnoprávní smlouvy vydat rozhodnutí ve správním řízení, v němž využije
podkladů získaných při přípravě veřejnoprávní smlouvy.

Závazky z veřejnoprávních smluv

§ 169
(1)
Spory z veřejnoprávní smlouvy rozhoduje

a)

Ministerstvo vnitra, jde-li o veřejnoprávní smlouvu podle § 160 a je-li
alespoň jednou ze smluvních stran kraj nebo jsou smluvními stranami obce s
rozšířenou působností; Ministerstvo vnitra věc projedná s věcně příslušným
ministerstvem nebo jiným věcně příslušným ústředním správním úřadem,

b)

příslušný krajský úřad, jde-li o veřejnoprávní smlouvu podle § 160 a
jsou-li smluvními stranami obce, které nejsou obcemi s rozšířenou působností,
nepřevezme-li věc Ministerstvo vnitra,

c)

správní orgán, který je společně nadřízený smluvním stranám, jde-li o
jinou veřejnoprávní smlouvu podle § 160; není-li takového správního orgánu,
řeší spor v dohodě ústřední správní úřady nadřízené správním orgánům, které
jsou nadřízeny smluvním stranám,

d)

správní orgán nadřízený správnímu orgánu, který je stranou veřejnoprávní
smlouvy, jde-li o veřejnoprávní smlouvu podle § 161, nebo

e)

správní orgán, který k jejímu uzavření udělil souhlas, jde-li o
veřejnoprávní smlouvu podle § 162.

(2) Proti rozhodnutí vydanému podle
odstavce 1 nelze podat odvolání ani rozklad.

Obecné ustanovení

§ 170
Při
postupu podle této části se obdobně použijí ustanovení části první a přiměřeně
ustanovení části druhé tohoto zákona; nestanoví-li tento zákon jinak, použijí se
přiměřeně ustanovení občanského zákoníku, s výjimkou ustanovení o neplatnosti a
odporovatelnosti právních úkonů, ustanovení o odstoupení od smlouvy, ustanovení
o změně v osobě dlužníka nebo věřitele, nejde-li o právní nástupnictví, a
ustanovení o započtení.

ČÁST ŠESTÁ

OPATŘENÍ OBECNÉ POVAHY

§ 171
Podle
této části postupují správní orgány v případech, kdy jim zvláštní zákon ukládá
vydat závazné opatření obecné povahy, které není právním předpisem ani
rozhodnutím.

§ 172
(1)
Návrh opatření obecné povahy s odůvodněním správní orgán po projednání s
dotčenými orgány uvedenými v § 136 doručí veřejnou vyhláškou podle § 25, kterou
vyvěsí na své úřední desce a na úředních deskách obecních úřadů v obcích,
jejichž správních obvodů se má opatření obecné povahy týkat, a vyzve dotčené
osoby, aby k návrhu opatření podávaly připomínky nebo námitky. V případě potřeby
se návrh zveřejní i jiným způsobem, v místě obvyklým. Návrh opatření obecné
povahy musí být zveřejněn nejméně po dobu 15 dnů.

(2) Není-li vzhledem k rozsahu
návrhu možno zveřejnit jej na úřední desce v úplném znění, musí být na úřední
desce uvedeno, o jaké opatření obecné povahy jde, čích zájmů se přímo dotýká a
kde a v jaké lhůtě se lze s návrhem seznámit. Úplné znění návrhu včetně
odůvodnění však musí být i v takovém případě zveřejněno způsobem umožňujícím
dálkový přístup.

(3)
Řízení o návrhu opatření obecné povahy je písemné, pokud zákon nestanoví nebo
správní orgán neurčí, že se koná veřejné projednání návrhu. Dobu a místo konání
veřejného projednání správní orgán oznámí na úřední desce nejméně 15 dnů předem;
oznámení zveřejní též na úředních deskách obecních úřadů v obcích, jejichž
správních obvodů se má opatření obecné povahy týkat. Hrozí-li nebezpečí z
prodlení, je možné tuto dobu zkrátit; nestanoví-li zákon jinak, musí zkrácená
doba činit nejméně 5 dní.

(4) K návrhu opatření obecné povahy
může kdokoli, jehož práva, povinnosti nebo zájmy mohou být opatřením obecné
povahy přímo dotčeny, uplatnit u správního orgánu písemné připomínky nebo na
veřejném projednání ústní připomínky. Správní orgán je povinen se připomínkami
zabývat jako podkladem pro opatření obecné povahy a vypořádat se s nimi v jeho
odůvodnění.

(5)
Vlastníci nemovitostí, jejichž práva, povinnosti nebo zájmy související s
výkonem vlastnického práva mohou být opatřením obecné povahy přímo dotčeny,
nebo, určí-li tak správní orgán, i jiné osoby, jejichž oprávněné zájmy mohou být
opatřením obecné povahy přímo dotčeny, mohou podat proti návrhu opatření obecné
povahy písemné odůvodněné námitky ke správnímu orgánu ve lhůtě 30 dnů ode dne
jeho zveřejnění. Zmeškání úkonu nelze prominout. O námitkách rozhoduje správní
orgán, který opatření obecné povahy vydává. Jestliže by vyřízení námitky vedlo k
řešení, které přímo ovlivní oprávněné zájmy některé osoby jiným způsobem než
návrh opatření obecné povahy, a není-li změna zjevně též v její prospěch, zjistí
správní orgán její stanovisko. Rozhodnutí o námitkách, které musí obsahovat
vlastní odůvodnění, se uvede jako součást odůvodnění opatření obecné povahy (§
173 odst. 1). Proti rozhodnutí se nelze odvolat ani podat rozklad. Změna nebo
zrušení pravomocného rozhodnutí o námitkách může být důvodem změny opatření
obecné povahy.

§ 173
(1)
Opatření obecné povahy, které musí obsahovat odůvodnění, správní orgán oznámí
veřejnou vyhláškou; opatření obecné povahy zveřejní též na úředních deskách
obecních úřadů v obcích, jejichž správních obvodů se opatření obecné povahy
týká. Ustanovení § 172 odst. 1 platí obdobně. Opatření obecné povahy nabývá
účinnosti patnáctým dnem po dni vyvěšení veřejné vyhlášky. Hrozí-li vážná újma
veřejnému zájmu, může opatření obecné povahy nabýt účinnosti již dnem vyvěšení;
stanoví-li tak zvláštní zákon, může se tak stát před postupem podle § 172. Do
opatření obecné povahy a jeho odůvodnění může každý nahlédnout u správního
orgánu, který opatření obecné povahy vydal.

(2) Proti opatření obecné povahy
nelze podat opravný prostředek.

(3) Povinnost, která je stanovena
zákonem a jejíž rozsah je v mezích zákona určen opatřením obecné povahy, lze
exekučně vymáhat jedině tehdy, jestliže bylo vydáno rozhodnutí, které existenci
této povinnosti prohlásilo a v němž byla osoba, jež tuto povinnost má, jmenovitě
uvedena.

§ 174
(1)
Pro řízení podle této části platí obdobně ustanovení části první a přiměřeně
ustanovení části druhé.

(2) Soulad opatření obecné povahy s
právními předpisy lze posoudit v přezkumném řízení. Usnesení o zahájení
přezkumného řízení lze vydat do 3 let od účinnosti opatření. Účinky rozhodnutí v
přezkumném řízení nastávají ode dne jeho právní moci.

ČÁST SEDMÁ

SPOLEČNÁ, PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

HLAVA I

SPOLEČNÁ USTANOVENÍ

§ 175

Stížnosti
(1) Dotčené osoby mají právo obracet
se na správní orgány se stížnostmi proti nevhodnému chování úředních osob nebo
proti postupu správního orgánu, neposkytuje-li tento zákon jiný prostředek
ochrany.

(2) Podání
stížnosti nesmí být stěžovateli na újmu; odpovědnost za trestný čin nebo správní
delikt není tímto ustanovením dotčena.

(3) Stížnost lze podat písemně nebo
ústně; je-li podána ústně stížnost, kterou nelze ihned vyřídit, sepíše o ní
správní orgán písemný záznam.

(4) Stížnost se podává u toho
správního orgánu, který vede řízení. Tento správní orgán je povinen prošetřit
skutečnosti ve stížnosti uvedené. Považuje-li to za vhodné, vyslechne
stěžovatele, osoby, proti nimž stížnost směřuje, popřípadě další osoby, které
mohou přispět k objasnění věci.

(5) Stížnost musí být vyřízena do 60
dnů ode dne jejího doručení správnímu orgánu příslušnému k jejímu vyřízení. O
vyřízení stížnosti musí být stěžovatel v této lhůtě vyrozuměn. Stanovenou lhůtu
lze překročit jen tehdy, nelze-li v jejím průběhu zajistit podklady potřebné pro
vyřízení stížnosti.

(6)
Byla-li stížnost shledána důvodnou nebo částečně důvodnou, je správní orgán
povinen bezodkladně učinit nezbytná opatření k nápravě. O výsledku šetření a
opatřeních přijatých k nápravě se učiní záznam do spisu; stěžovatel bude
vyrozuměn jen tehdy, jestliže o to požádal.

(7) Má-li stěžovatel za to, že
stížnost, kterou podal u příslušného správního orgánu, nebyla řádně vyřízena,
může požádat nadřízený správní orgán, aby přešetřil způsob vyřízení
stížnosti.

§ 176
Ministerstvo vnitra vydá právní
předpis k provedení § 79 odst. 4 a 5.

§ 177
(1)
Základní zásady činnosti správních orgánů uvedené v § 2 až 8 se použijí při
výkonu veřejné správy i v případech, kdy zvláštní zákon stanoví, že se správní
řád nepoužije, ale sám úpravu odpovídající těmto zásadám neobsahuje.

(2) V případech, kdy správní orgán
provádí úkony, na které se nevztahují části druhá a třetí tohoto zákona,
postupuje obdobně podle části čtvrté.

§ 178
(1)
Nadřízeným správním orgánem je ten správní orgán, o kterém to stanoví zvláštní
zákon. Neurčuje-li jej zvláštní zákon, je jím správní orgán, který podle zákona
rozhoduje o odvolání, popřípadě vykonává dozor.

(2) Nadřízeným správním orgánem
orgánu obce se rozumí krajský úřad. Nadřízeným správním orgánem orgánu kraje se
rozumí v řízení vedeném v samostatné působnosti Ministerstvo vnitra, v řízení
vedeném v přenesené působnosti věcně příslušný ústřední správní
úřad.42) Nadřízeným správním orgánem jiné veřejnoprávní korporace se
rozumí správní orgán pověřený výkonem dozoru a nadřízeným správním orgánem
právnické nebo fyzické osoby pověřené výkonem veřejné správy se rozumí orgán,
který podle zvláštního zákona rozhoduje o odvolání; není-li takový orgán
stanoven, je tímto orgánem orgán, který tyto osoby výkonem veřejné správy na
základě zákona pověřil. Nadřízeným správním orgánem ústředního správního úřadu
se rozumí státní tajemník ministerstva, nevyhradí-li si konkrétní pravomoc
ministr, nebo vedoucí jiného ústředního správního úřadu. Nadřízeným správním
orgánem státního tajemníka, ministra nebo vedoucího jiného ústředního správního
úřadu se rozumí vedoucí příslušného ústředního správního úřadu.

HLAVA II

PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

§ 179
(1)
Řízení, která nebyla pravomocně skončena před účinností tohoto zákona, se
dokončí podle dosavadních předpisů. Bylo-li rozhodnutí před účinností tohoto
zákona zrušeno a vráceno k novému projednání správnímu orgánu, postupuje se
podle dosavadních předpisů.

(2) Bylo-li řízení pravomocně
skončeno před účinností tohoto zákona, postupuje se při přezkumném řízení,
obnově řízení nebo vydávání nového rozhodnutí podle tohoto zákona, včetně lhůt,
v nichž lze takové řízení zahájit.

(3) Výkon rozhodnutí, který byl
zahájen před účinností tohoto zákona, se dokončí podle dosavadních
předpisů.

§ 180
(1)
Tam, kde se podle dosavadních právních předpisů postupuje ve správním řízení
tak, že správní orgány vydávají rozhodnutí, aniž tyto předpisy řízení v celém
rozsahu upravují, postupují v otázkách, jejichž řešení je nezbytné, podle tohoto
zákona včetně části druhé.

(2) Pro případ, že podle dosavadních
právních předpisů postupují správní orgány v řízení, jehož cílem není vydání
rozhodnutí, aniž tyto předpisy řízení v celém rozsahu upravují, postupují v
otázkách, jejichž řešení je nezbytné a které nelze podle těchto předpisů řešit,
podle části čtvrté tohoto zákona.

§ 181
Stanoví-li dosavadní právní
předpisy, že se v případech, v nichž správní orgány rozhodují podle tohoto
zákona usnesením, vydává rozhodnutí, vydávají správní orgány usnesení podle
tohoto zákona.

§ 182
(1)
Ustanovení tohoto zákona o nicotnosti se použijí jen pro úkony správních orgánů
učiněné po účinnosti tohoto zákona.

(2) Ustanoveními tohoto zákona se
řídí i veřejnoprávní smlouvy vzniklé přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona;
vznik těchto smluv, jakož i nároky z nich vzniklé přede dnem nabytí účinnosti
tohoto zákona se však posuzují podle dosavadních právních předpisů.

§ 183
Zrušuje se zákon č. 71/1967 Sb., o
správním řízení (správní řád).

ČÁST OSMÁ

ÚČINNOST

§ 184
Tento
zákon nabývá účinnosti dnem 1. ledna
2006.

____________________________________________________________

1)

Zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení), ve znění pozdějších
předpisů.
Zákon č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení), ve znění
pozdějších předpisů.
Zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze, ve znění
pozdějších předpisů.

2)

§ 2 odst. 3 obchodního zákoníku.

3)

Zákon č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně
některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel), ve znění pozdějších
předpisů.

4)

Zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně
některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů. Zákon č. 325/1999 Sb., o azylu
a o změně zákona č. 283/1991 Sb., o Policii České republiky, ve znění
pozdějších předpisů, (zákon o azylu), ve znění pozdějších předpisů.

5)

§ 7 odst. 1 a 2 obchodního zákoníku.

6)

§ 1 zákona č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních
orgánů státní správy České republiky, ve znění pozdějších předpisů.

7)

Například zákon č. 191/2004 Sb., o mezinárodní pomoci při vymáhání
některých finančních pohledávek.

8)

Například zákoník práce, zákon č. 218/2002 Sb., o službě státních
zaměstnanců ve správních úřadech a o odměňování těchto zaměstnanců a ostatních
zaměstnanců ve správních úřadech (služební zákon), zákon č. 312/2002 Sb., o
úřednících územních samosprávných celků a o změně některých zákonů.

9)

Například § 61 odst. 1 písm. v) služebního zákona.

10)

Čl. 37 odst. 4 Listiny základních práv a svobod.

11)

Zákon č. 325/1999 Sb.

12)

Zákon č. 273/2001 Sb., o právech příslušníků národnostních menšin a o
změně některých zákonů, ve znění zákona č. 320/2002 Sb.

13)

Zákon č. 155/1998 Sb., o znakové řeči a o změně dalších zákonů.

14)

Zákon č. 131/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů.
Zákon č. 128/2000
Sb., ve znění pozdějších předpisů.

15)

Zákon č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů
(zákon o poštovních službách), ve znění pozdějších předpisů.

16)

Zákon č. 227/2000 Sb., o elektronickém podpisu a o změně některých dalších
zákonů (zákon o elektronickém podpisu), ve znění pozdějších předpisů.

17)

§ 16 zákona č. 29/2000 Sb.

18)

§ 65 zákona č. 128/2000 Sb., ve znění zákona č. 313/2002 Sb.

19)

§ 8 a 9 občanského zákoníku.

20)

§ 10 občanského zákoníku.

21)

§ 139 občanského zákoníku.

22)

§ 21 občanského soudního řádu.

23)

Například § 26 zákona č. 85/1996 Sb., o advokacii, ve znění zákona č.
210/1999 Sb.

24)

Nařízení vlády č. 304/2001 Sb., kterým se provádí zákon č. 227/2000 Sb., o
elektronickém podpisu a o změně některých dalších zákonů (zákon o
elektronickém podpisu).

25)

§ 1 a 2 zákona č. 245/2000 Sb., o státních svátcích, o ostatních svátcích,
o významných dnech a o dnech pracovního klidu.

26)

§ 116 občanského zákoníku.

27)

Zákon č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků, ve znění pozdějších
předpisů.

28)

§ 118 až 121 občanského zákoníku.

29)

§ 76 odst. 2 zákona č. 150/2002 Sb.

30)

§ 80 odst. 2 zákona č. 582/1991 Sb., o organizaci a provádění sociálního
zabezpečení, ve znění zákona č. 590/1992 Sb.

31)

Zákon č. 41/1993 Sb., o ověřování shody opisů nebo kopie s listinou a o
ověřování pravosti podpisu okresními a obecními úřady a o vydávání potvrzení
orgány obcí a okresními úřady, ve znění pozdějších předpisů.
Zákon č.
358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti (notářský řád), ve znění pozdějších
předpisů.

32)

§ 135 občanského zákoníku.

33)

§ 96 zákona č. 50/1976 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební
zákon), ve znění zákona č. 83/1998 Sb.

34)

Zákon č. 102/1992 Sb., kterým se upravují některé otázky související s
vydáním zákona č. 509/1991 Sb., kterým se mění, doplňuje a upravuje občanský
zákoník, ve znění pozdějších předpisů.

35)

Občanský soudní řád.
Zákon č. 26/2000 Sb., o veřejných dražbách, ve
znění zákona č. 120/2001 Sb.

36)

§ 3 vyhlášky č. 252/2002 Sb., kterou se provádějí některá ustanovení
celního zákona.

37)

§ 20 odst. 1 občanského zákoníku.

38)

§ 97 odst. 1 písm. c) zákona č. 150/2002 Sb., soudní řád správní.

39)

Například zákon č. 254/2001 Sb., o vodách a o změně některých zákonů
(vodní zákon), ve znění pozdějších předpisů.

40)

Zákon č. 151/1997 Sb., o oceňování majetku a o změně některých zákonů
(zákon o oceňování majetku), ve znění zákona č. 121/2000 Sb.

41)

Zákon č. 219/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

42)

Například zákon č. 128/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů, zákon č.
129/2000 Sb., ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 131/2000 Sb., ve znění
pozdějších
předpisů.